ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
26.02.2026	Справа № 910/14131/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г, за участю секретаря судового засідання Літовки М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні 
справу № 910/14131/25
за позовом Київської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю “УКРА-ІР”
про стягнення 3 302 399,38 грн

За участю представників:
від позивача Литвиненко Ю.А.
від відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулась Київська міська рада (позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “УКРА-ІР” (відповідач) про стягнення 3 302 399,38 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,6346 га (кадастровий номер 8000000000:69:159:0003) на вул. Польовій, 71 у Солом`янському районі міста Києва за період з 28.08.2021 до 16.07.2025 у заявленому до стягнення розмірі.
Ухвалою суду від 18.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 11.12.2025, встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.
11.12.2025 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 08.01.2026. 
У підготовче засідання 08.01.2026 представник відповідача не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином. 
У підготовчому засіданні 08.01.2026 представник позивача зазначив, що вважає виконаними завдання підготовчого провадження, у зв`язку з чим ухвалою суду від 08.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.02.2026.
Протокольною ухвалою від 09.02.2026 оголошено перерву в судовому засіданні до 26.02.2026.
23.02.2026 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.
У судовому засіданні 26.02.2026 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.
Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як вказує позивач у позові, відповідно до статті 83 Земельного кодексу України територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради є власником земельної ділянки площею 0,6346 га з кадастровим номером 8000000000:69:159:0003 на вул. Польовій, 71 у Солом`янському районі м. Києва.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.10.2025 № НВ-0002168952025 державна реєстрація земельної ділянки площею 0,6346 га з кадастровим номером 8000000000:69:159:0003 на вул. Польовій, 71 у Солом`янському районі м. Києва, цільове призначення: 02.10 Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, проведена 28.08.2021 Відділом у Оріхівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 15.07.2021.
Отже, земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:69:159:0003 сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України з 28.08.2021.
Земельна ділянка забудована. Відповідно до інформаційної довідки від 30.09.2025 № 445732986 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
ТОВ «УКРА-ІР» протягом 2021-2024 років було власником нерухомого майна: нежитлова будівля, літ. А загальною площею 1011,4 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3165928880000, право власності набуто на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2003 № 6943); нежитлова будівля, літ. Б загальною площею 224,1 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3165957280000, право власності набуто на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2003 № 6943); нежитлова будівля, літ. В загальною площею 121,2 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3165966180000, право власності набуто на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2003 № 6943).
17.07.2025 ТОВ «УКРА-ІР» відчужило зазначене нерухоме майно шляхом внеску до статутного капіталу новоствореної юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНО ТРЕЙД 25».
Проте, як вказує позивач, відповідач з 28.08.2021 по 16.07.2025 не сплачував плату за користування вказаною земельною ділянкою, у зв`язку з чим, за твердженням позивача, зберіг без достатньої правової підстави грошові кошти у розмірі 3 302 399,36 грн.
Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідач правом на подання заперечень не скористався, відзиву на позов чи інших письмових пояснень не подав.
Розглядаючи даний спір та вирішуючи по суті заявлені позивачем у даній справі вимоги, суд керувався наступним.
Положення Земельного кодексу України регламентують перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду.
За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Відповідно до частин 1, 2 статті 120 цього Кодексу (у редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю, розташовану на спірній земельній ділянці) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Також судом взято до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18 яким визначено принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). 
Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20 та у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 року у справі № 922/2060/22.
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 року у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 року у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 року у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 року у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 року у справі №922/652/18, від 21.05.2019 року у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 року у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 року у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 року у справах № 22/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 року у справі № 922/2413/19.
Отже, вимоги чинного законодавства покладають на власника майна, розташованого на земельній ділянці, обов`язок з вирішення питання землекористування земельною ділянкою, на якій розміщено нерухомий об`єкт, який було придбано на підставі правочину.
Таким чином, з дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна відповідач, як власник такого майна, став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно насувалося, згодом відпала.
Відповідно до частини другої статті 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 цього Кодексу власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.
Частиною 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіюваної шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Відповідно до приписів статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.
Згідно зі ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (стаття 14.1.72 Податкового кодексу України).
Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (статті 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).
Згідно з п. 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.
Крім того, судом взято до уваги позицію, викладену в постанові Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20, де суд виснував таке: « 49. З урахуванням системного аналізу змісту пункту 10.1.1. статті 10, підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14, статей 40, 41, пункту 265.1.3. статті 265 ПК України та встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: «власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України».
Статтею 20 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Так, відповідно до Витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 30.09.2025 № НВ-9980065802025, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:69:159:0003 на 2025 рік становить 20 305 805,91 грн.
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 06.11.2025 № 18-10-0.332-10867/2-25, згідно з даними Державного земельного кадастру, в межах надання адміністративної послуги на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:69:159:0003, заяви про надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки з 2021-2024 роки не надходили, відповідно витяги з технічної документації про нормативної грошову оцінку зазначеної земельної ділянки не надавались.
Згідно з пунктом 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.
Індекс споживчих цін встановлюється Державною службою статистики України, є загальнодоступним, розміщується на їх офіційному сайті, а тому не потребує доказування. Відповідно до інформації з офіційного сайту Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, адже саме цей орган уповноважений реалізовувати державну політику у сфері земельних відносин (https:// land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro-indeksacziyu-normatyvnoyi-groshovoyi oczinky-zemel-za-2024-rik/) значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2024рік становить 1,12 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь); 2023 рік - 1,051 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь); 2022 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь); 2021 рік – 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення).
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки в розрізі років визначалась позивачем наступним чином: 
- за 2024 рік - 18 130 183,85 грн (20 305 805,91/1,12);
- за 2023 рік - 17 250 412,80 грн (18 130 183,85*1,051);
- за 2022 рік - 15 000 358,95 грн (17 250 412,80/1,15);
- за 2021 рік - 13 636 689,96 грн (15 000 358,95/1,1).
Щодо обчислення періоду стягнення безпідставно збережених коштів позивач звернув увагу суду на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України такого змісту: « 12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Так, карантин введений Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями).
Отже, враховуючи, що предметом спору є стягнення безпідставно збережених коштів за період з 28.08.2021, строк позовної давності виникає під час дії карантину.
Крім того, п. 19 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.10.2025 № НВ-0002168952025 земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:69:159:0003 належить до земель з видом цільового призначення: 02.10 Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури.
Ставка орендної плати визначається за період 28.08.2021 - 31.12.2021 відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2021 рік» від 24.12.2020 № 24/24; 01.01.2022 - 31.12.2022 відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» від 09.12.2021 № 3704/3745; 01.01.2023 - 31.12.2023 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2023 рік» від 08.12.2022 № 5828/5869; 01.01.2024 - 31.12.2024 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2024 рік» від 14.12.2023 № 7531/7572; 01.01.2025 - 16.07.2025 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2025 рік» від 05.12.2024 № 426/10234, де визначені розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки). До земель з видом цільового призначення – 02.10 Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (нежитлове використання) застосовується ставка орендної плати 5%.
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, загальна сума відшкодування розраховується таким чином: 
1. з 28.08.2021 по 31.12.2021 - 13 636 689,96*5%/365*126 днів = 235 373,00 грн; 
2. з 01.01.2022 по 31.12.2022 - 15 000 358,95*5%/365*365 днів = 750 017,95 грн; 
3. з 01.01.2023 по 31.12.2023 - 17 250 412,80*5%/365*365 днів = 862 520,64 грн; 
4. з 01.01.2024 по 31.12.2024 - 18 130 183,85*5%/366*366 днів = 906 509,19 грн; 
5. з 01.01.2025 по 16.07.2025 - 20 305 805,91*5%/365*197 днів = 547 978,60 грн, 
що разом становить 3 302 399,36 грн (235 373,00 + 750 017,95 + 862 520,64 + 906 509,19 + 547 978,60).
Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд вважає останні арифметично вірними, а тому вимогу позивача про стягнення з відповідача 3 302 399,36 грн грошових коштів за користування земельною ділянкою за період з 28.08.2021 по 16.07.2025 - обгрунтвоаною та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачем не подано жодних доказів на спростування позовних вимог.
За таких обставин, враховуючи подані докази, які оцінені судом у порядку статті 86 ГПК України, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРА-ІР» (просп. Відрадний, буд. 95, м. Київ, 03061, код 19344104) на користь Київської міської ради (вул. Хрещатик, буд. 36, м. Київ, 01001, код 22883141) безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,6346 га (кадастровий номер 8000000000:69:159:0003) на вул. Польовій, 71 у Солом`янському районі міста Києва за період з 28.08.2021 до 16.07.2025 у розмірі 3 302 399,36 грн (три мільйони триста дві тисячі триста дев`яносто дев`ять грн 36 коп.), 39 628,79 грн (тридцять дев`ять тисяч шістсот двадцять вісім грн 79 коп.) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20.03.2026.

Суддя О.Г. Удалова