ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 369/12305/23
провадження № 61-1335св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Юрова Олена Євгенівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ткаченко Олександра Вікторівна,на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Євграфової Є. П., Шкоріної О. І., Саліхова В. В.,від 15 січня 2026 року, і ухвалив таку постанову.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1. У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Києво-Святошинського РНО Київської області Юрова О. Є., про розірвання спадкових договорів.
2. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що 22 лютого 2018 року уклала з відповідачами два спадкових договори щодо садового будинку та земельної ділянки у с. Бобриця, за умовами яких набувачі зобов`язалися за власний рахунок забезпечувати її харчуванням, ліками, доглядом та оплачувати комунальні послуги, проте зазначені зобов`язання не виконували належним чином або взагалі. 
3. Зокрема, проживаючи з нею з 2020 по 2022 рік, відповідачі витрачали її пенсійні кошти, а з травня 2022 року вона утримувала себе самостійно. Через конфлікти, психологічний тиск та відсутність піклування під час хвороби, 10 квітня 2023 року вона змушена була переїхати до доньки, яка наразі повністю нею опікується, тоді як відповідачі допомоги не надають. 
4. З урахуванням зазначеного, позивачка просила: розірвати спадковий договір від 22 лютого 2018 року (реєстровий № 254) щодо садового будинку; розірвати спадковий договір від 22 лютого 2018 року (реєстровий № 256) щодо земельної ділянки; зняти заборони на відчуження вказаного нерухомого майна, накладені нотаріусом Юровою О. Є., та стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 4 294,40 грн.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
5. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді Янченка А. В. від 09 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено повністю.
6. Розірвано спадковий договір, укладений 22 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Київської області Юровою О. Є. 22 лютого 2018 року та зареєстрований в реєстрі за № 253. 
7. Розірвано спадковий договір, укладений 22 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Київської області Юровою О. Є. 22 лютого 2018 року та зареєстрований в реєстрі за № 255.
8. Знято заборону на відчуження належного ОСОБА_1 садового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 64,1 кв. м, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ПН Києво-Святошинського РНО Київської області Юровою О. Є. за номером запису про обтяження: 24970014, від 22 лютого 2018 року, на підставі спадкового договору на садовий будинок, серія та номер 253, виданого ПН Києво-Святошинського РНО Київської області Юровою О. Є .
9. Знято заборону на відчуження належної ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,0822 га, з кадастровим номером: 3222480601:01:050:0153, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, садівницьке товариство громадська організація «Іподром», зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ПН Києво-Святошинського РНО Київської області Юровою О. Є. за номером запису про обтяження: 24969382, від 22 лютого 2018 року, на підставі спадкового договору на садовий будинок, серія та номер 255, виданого ПН Києво-Святошинського РНО Київської області Юровою О. Є.
10. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
11. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що умови спадкових договорів покладали на відповідачів обов`язок забезпечувати позивачку харчуванням, ліками та медичною допомогою саме за рахунок власних коштів набувачів, проте матеріали справи не містять належних доказів виконання цих зобов`язань. Встановивши, що позивачка є особою похилого віку, яка об`єктивно потребувала допомоги, суд дійшов висновку, що відповідачі не спростували доводів позивачки про неналежне виконання умов договору та не надали доказів відсутності їхньої вини відповідно до статті 614 ЦК України. Суд взяв до уваги наявність конфліктних відносин та вимушений переїзд позивачки до іншого житла, які свідчать про те, що вона була позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договорів, а саме належного догляду та спокійного проживання у власному будинку. Суд відхилив доводи відповідачів про виконання обов`язків шляхом спільного проживання та ведення господарства, оскільки умови договору вимагали конкретних дій майнового характеру, докази виконання яких (чеки, квитанції) у відповідачів відсутні.
Основний зміст та мотиви судового рішення суду апеляційної інстанції 
12. Постановою Київського апеляційного суду від 15 січня 2026 року апеляційні скарги адвоката Закатюка О. А. в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.
13. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 09 червня 2025 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання спадкових договорів відмовлено.
14. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
15. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачка не надала суду жодного належного доказу (письмового звернення, електронного повідомлення, показань свідків про усну вимогу), який би підтверджував, що вона зверталася до набувачів з конкретними розпорядженнями (наприклад, надати ліки за певним рецептом, придбати певні продукти, сплатити рахунок), а набувачі відмовили їй у цьому. Натомість матеріалами справи підтверджується, що позивачка самостійно відвідувала медичні заклади, проходила обстеження та купувала ліки, не повідомляючи про це набувачів, з якими проживала в одному будинку. Такі дії відчужувача позбавили набувачів об`єктивної можливості дізнатися про потреби позивачки та виконати свій обов`язок. Відсутність поінформованості набувачів через приховування інформації відчужувачем свідчить про відсутність їхньої вини у невиконанні відповідних дій. Показання сусідів у сукупності з фактом спільного проживання сторін (ведення спільного господарства) підтверджують, що набувачі добросовісно виконували умови спадкових договорів у спосіб, погоджений сторонами, - шляхом ведення спільного побуту. За таких умов відсутність у набувачів фіскальних чеків на кожну одиницю продуктів харчування не є доказом невиконання спадкового договору, оскільки у сімейних відносинах фіксація кожної дрібної витрати не є звичайною практикою, а факт забезпечення позивачки житлом, теплом та доглядом знайшов своє підтвердження під час судового розгляду.
Узагальнені доводи касаційної скарги
16. 19 лютого 2026року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ткаченко О. В.,засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2026 року, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2025 року залишити без змін. Крім того просить стягнути з відповідачів понесені нею витрати на правничу допомогу.
17. Підставами касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 591/5/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 209/3295/18, від 25 січня 2023 року у справі № 716/2395/21, від 28 серпня 2024 року у справі № 643/2791/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
18. У касаційній скарзі заявниця посилається на те, що в оскаржуваній постанові апеляційний суд надав перевагу менш вірогідним доказам, наданим відповідачами та не взяв до уваги очевидні факти, а саме, що після підписання спадкових договорів набувачі не виконували розпорядження відчужувача, які вони мали виконувати. Відповідачі нехтували своїми обов`язками за договорами та не надавали їй матеріальної допомоги, не купували ані ліки, ані продукти харчування. Придбання цих товарів не підтверджено, не було наданого жодного доказу, жодного фіскального чеку. Згідно з пунктом 4.2 спадкових договорів, набувачі повинні вести облік понесених ними витрат, але всупереч цьому пункту такий облік не вівся. 
19. Заявниця стверджує, що суд апеляційної інстанції, посилаючись на одну єдину підставу «проживання однією сім`єю», ігноруючи факт відсутності будь-яких доказів виконання основних пунктів спадкових договорів (взагалі відсутності жодних чеків, рахунків, квитанцій тощо) щодо купівлі ліків, звільнив відповідачів від обов`язку спростування її доводів та обов`язку надання доказів виконання ними умов договору або вчинення перешкод у виконанні спадкового договору. Набувачі зобов`язалися виконувати розпорядження відчужувача, які зазначені у спадковому договорі, а невиконання таких зобов`язань є підставою для розірвання спадкового договору.
20. Зазначає, що факт істотне порушення умов спадкових договорів обґрунтовується нею не тільки відсутністю доводів з боку відповідачів, але і наданням своїх доказів, як письмових, так і показів свідків, які з невідомих причин суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, вибірково оцінивши покази свідків. Позивачка вважає, що є всі підстави для розірвання спадкових договорів, оскільки відповідачі впродовж тривалого часу не виконують обов`язків, покладених на них умовами пунктів 2.1 спадкових договорів.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
21. Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 369/12305/23.
22. Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
23. У поданому відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаються на те, що апеляційний суд обґрунтовано встановив відсутність доказів порушення умов спадкових договорів, а повторне наведення тих самих безпідставних доводів у касаційній скарзі є нічим іншим, як спробою втягнути Верховний Суд у переоцінку обставин, що виходить за межі його повноважень. Попереднє рішення суду першої інстанції було механічно складене виключно з процесуальних файлів, наданих стороною позивачки та ґрунтувалося на переоцінці доказів, які за своєю суттю є суперечливими та спростовують самі себе. Позиція заявниці базується на викривленні хронології та ігноруванні беззаперечних фактів, які позивачка не може заперечувати особисто, оскільки вони складають основу її життя протягом десятиліть. Представник позивачки намагається обґрунтувати наявність порушень умов договорів, водночас його доводи повністю спростовуються матеріалами справи та логікою подій 2018-2026 років.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
24. 22 лютого 2018 року між ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (набувачі) було укладено два спадкові договори, посвідчені приватним нотаріусом Юровою О. Є., реєстрові № 254 та № 255.
25. Предметом договорів є перехід права власності на садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0822 га (с. Бобриця, СТ «Іподром») від відчужувача до набувачів після смерті відчужувача. На вказане майно накладено заборону відчуження.
26. Згідно з пунктом 2.1 спадкових договорів, набувачі зобов`язані виконувати такі розпорядження відчужувача:
- забезпечувати відчужувачу купівлю продуктів харчування за свій рахунок;
- забезпечувати проведення прибирання будинку (не менше одного разу на тиждень);
- забезпечувати купівлю відчужувачу ліків та надання медичної допомоги у випадку захворювання за рахунок своїх коштів згідно з рекомендаціями лікарів, незалежно від вартості;
- забезпечувати належний догляд за технічним станом будинку та надавати допомогу щодо догляду за присадибною ділянкою;
- забезпечувати оплату комунальних послуг за дорученням та за свій рахунок.
27. Згідно з пункту 4.2 договорів набувачі зобов`язані вести облік понесених витрат.
28. 02 червня 2023 року позивачка склала нотаріально посвідчену заяву-пояснення, в якій зазначила про невиконання набувачами своїх зобов`язань. Зокрема, позивачка вказала, що з березня 2020 року набувачі проживали з нею, але до травня 2022 року використовували її пенсійні кошти для закупівлі продуктів та ліків. З травня 2022 року вона самостійно себе обслуговувала та фінансувала свої потреби. Через погіршення стосунків та неналежне ставлення, 10 квітня 2023 року позивачка переїхала до доньки у м. Київ, яка надалі забезпечувала її лікування та утримання.
29. Також встановлено факти звернення позивачки за медичною допомогою та проходження лікування у 2023 році, витрати на яке (включаючи придбання слухових апаратів) здійснювалися третьою особою ( ОСОБА_5 ).
30. Суд першої інстанції допитав свідків (сусідів по будинку та сина й доньку ОСОБА_1 ).
Позиція Верховного Суду
31. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
32. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
33. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
34. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
35. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір
не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного
або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду,
суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити
у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5
ЦПК України).
36. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
37. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
38. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
39. Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
40. Поняття спадкового договору закріплене у статті 1302 ЦК України. Сутність його полягає у тому, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.
41. Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.
42. Враховуючи зазначене, спадковий договір є двостороннім правочином, за яким набувач зобов`язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно.
43. Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.
44. Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадковий договір є нерозривно пов`язаний з його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру (постанови Верховного Суду від 08 липня 2022 року у справі № 761/2536/18 (провадження 
№ 61-11690св21, від 15 лютого 2023 року у справі № 699/396/21 (провадження 
№ 61-3953св22)).
45. Для підтвердження наявних правових підстав для розірвання спадкового договору відчужувач повинен надати належні і допустимі докази невиконання набувачем умов спадкового договору.
46. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 грудня 2019 року в справі № 347/853/18 (провадження № 61-10970св19), від 25 січня 2023 року у справі № 716/2395/21 (провадження № 61-11315св22), 
від 21 листопада 2023 року у справі № 642/4184/21 (провадження 
№ 61-9916св23).
47. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
48. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
49. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
50. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
51. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, достатньо мотивовано виходив з того, що позивачка не надала беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачі не виконували її розпоряджень, передбачених умовами спадкових договорів.
52. Під час вирішення спору, апеляційний суд надав належну оцінку умовам спадкових договорів, зокрема пунктам 2.1, 4.2 які врегульовують обов`язок набувачів виконувати розпорядження відчужувача, вести облік понесених витрат на утримання відчужувача.
53. Слід зазначити, що для розірвання спадкового договору відчужувач повинен довести не лише факт ненадання допомоги, але й те, що він звертався до набувача з вимогою (розпорядженням) про забезпечення (зокрема, ліками, продуктами тощо), а набувач ухилився від виконання такої вимоги, що узгоджується з правовими висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 27 березня 2025 року у справі № 243/4527/23, від 19 листопада 2025 року у справі № 755/5483/21, які враховані судом апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи, а також у постанові від 23 грудня 2025 року у справі № 344/3762/22.
54. Позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона зверталася до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з вимогами про забезпечення її ліками, продуктами харчування, оплати медичних послуг, а відповідачі свідомо ухилилися від виконання розпоряджень відчужувача та не забезпечили придбання необхідних ліків за певним рецептом, продуктів харчування, сплати рахунків за послуги, комунальних платежів, обумовлених спадковими договорами.
55. Вирішуючи спір, апеляційний суд врахував ту обставину, що позивачка самостійно змінила місце проживання, відвідувала медичні заклади, проходила обстеження та купувала ліки, не повідомляючи про це набувачів, з якими до квітня 2023 року проживала в одному будинку. 
56. Апеляційним судом враховано покази свідків, про допит яких заявлено сторонами, оцінено письмові докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, взято до уваги поведінку сторін спадкових договорів, зокрема позивачки, яка не повідомляла відповідачів про її безпосередні потреби, зокрема щодо необхідної медичної допомоги. 
57. Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що непоінформованість набувачів про безпосередні потреби й розпорядження відчужувача свідчить про відсутність їхньої вини у невчиненні відповідних дій, передбачених спадковими договорами (частина друга статті 614 ЦК України).
58. Матеріали справи не містять належних, достовірних та достатніх доказів, які б могли свідчити про невиконання відповідачами розпоряджень відчужувача, які б давали підстави для розірвання спадкових договорів.
59. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться значною мірою до переоцінки доказів, яким апеляційний суд надав обґрунтовану правову оцінку.
60. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
61. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційної скарги по суті спору та їх відображення в оскарженій постанові апеляційного суду (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків апеляційного суду, Верховний Суд, виходить з того, що у справі, яка розглядається, апеляційним судом надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків апеляційного суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
62. За встановлених у цій справі обставин апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов цілком обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
63. Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам Верховного Суду, на які заявниця послалася в обґрунтування доводів касаційної скарги.
64.  Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі 
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
65. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
66. З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції.
67. Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ткаченко Олександра Вікторівна, залишити без задоволення.
2. Постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович