ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5878/25  Номер провадження 22-ц/814/981/26	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,
секретар Ванда А.М.,
з участю представника відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на рішення Київського районного суду м.Полтави від 21 жовтня 2025 року, постановлене суддею Турченко Т.В., 
у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, стягнення матеріальної та моральної шкоди, 
в с т а н о в и в:
17.07.2025 ОСОБА_2 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просила визнати дії та бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області такими, що порушують її права, гарантованій Конституцією України, ЦК України, статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколом №1; а також стягнути з Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області на її користь матеріальну школу в розмірі 31 462 500,00 євро та моральну шкоду (вартість 300 ВТС), яка складає 31 462 500,00 євро. 
В обґрунтування підстав позову зазначає, що упродовж 2013-2015 ОСОБА_3 надавались грошові кошти, які у подальшому були використані для придбання 300 одиниць криптовалюти Bitcoin, що зафіксовано СУ ГУНП в Полтавській у межах кримінального провадження №12015170300001109 порушеного відносно ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбачено частинами 1, 2, 4 статті 190 КК України. 
Утім досудове розслідування в межах зазначеного кримінального провадження фактично не проводилось, мала місце фальсифікація матеріалів досудового розслідування з яких, серед іншого, зникло ряд речових доказів. При цьому, ні в обвинувальному акті, ні в повідомленні про підозру обвинуваченому ОСОБА_4 300 біткоїнів, як завдані збитки, ОСОБА_3 не вказано, слідчі дії не проводилися, місцезнаходження криптовалюти не встановленою. 
Із підстав викладеного позивачка неодноразово зверталася в суд зі скаргами на дії та бездіяльність слідчих, у тому числі щодо закриття кримінального провадження, які були визнані в судовому порядку протиправними, а відповідні постанови скасовані. Між тим, багаторічна бездіяльність слідчих органів завдала позивачці не лише матеріальної, а й значною моральної шкоди. 
Наголошує, що її права та законні інтереси тривалий час порушуються державою Україна в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яке допускало регулярну бездіяльність у ході досудового розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 , що, як наслідок, потягло за собою сплив строків, передбачених статтею 49 КК України. Обставини викладеного установлені постановою Верховного Суду від 26.05.2025 у справі №545/3264/20, а протиправність бездіяльності слідчих органів неодноразово становила предмет дослідження у справі №554/12566/15-к. Крім того, факт неналежного виконання працівниками поліції вимог КПК України підтверджено Прокуратурою Полтавської області, яка надсилала на адресу СУ ГУНП в Полтавській області листи щодо проведення службової перевірки та притягнення до відповідальності службових осіб, які допустили порушення.
Зазначає, що вона також зверталася з чисельними звернення (понад п`ять тисяч заяв) до слідчого відділу щодо необхідності активізації досудового розслідування та порушенні розумних строків досудового розслідування, відповіді на які були формальними, що вважає прямим порушенням вимог статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод.
Наразі відповідні судові рішення залишаються невиконаними, адже місцезнаходження 300 Біткоїнів не встановлено, криптовалюта їй не повернута, як і не сплачено їй грошову компенсацію її вартості, яка становить 31 462 500,00 євро, тим самим завдано матеріальних збитків на вказану суму. Тим самим порушено її право на власність, гарантоване статтею 1 Протоколу №1 ЄСПЛ та з підстав відсутності ефективного засобу правового захисту, завдано моральних збитків у розмірі 31 462 500,00 євро.
В обґрунтування підставності стягнення моральної шкоди також наголошує на тому, що вона є інвалідом 2 групи і їй заборонені психо-емоційні навантаження та стреси, яких вона зазнає внаслідок відсутності повноцінного національного захисту, моральних знущань зі сторони працівників поліції, які постійно насміхались з неї та погрожували фізичною розправою. 
Наведене також зумовило погіршення стану її здоров`я, а тому просить стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 31 462 500,00 євро. Такий розмір стягнення вважає співмірним зі спричиненими їй, позивачці, моральними стражданнями, пов`язаними із невжиттям належних заходів реагування щодо встановлення осіб, які вчинили злочин та притягнення їх до відповідальності, забезпечення відшкодування та повернення викрадених грошових коштів, допущення довготривалого досудового розслідування. 
Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 21.10.2025 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Держави Україна, ГУ Національної поліції в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовлено. 
Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачка не надала доказів на підтвердження завдання неправомірними діями працівників поліції їй матеріальної та моральної шкоди, не довела наявність такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів.
Із рішенням районного суду не погодилася позивачка та оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Розгляд справи просить проводити за її відсутності та при постановленні рішення врахувати наведену нею практику Європейського суду з прав людини, вимог ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та захистити її порушене право. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на обставини, раніше викладені нею у позовній заяві, а також практику Європейського суду з прав людини. 
Вважає, що поза увагою районного суду залишився той факт, що пред`явлення позову до держави Україна відповідає вимогам статті 48 ЦПК України, а тому вона, ОСОБА_2 , зазначила органи, в особі яких Держава здійснює свої повноваження, що підтверджується практикою Верховного, сформованою у справі №554/2224/18 від 15.07.2020.
Наполягає на тому, що внаслідок бездіяльності працівників поліції, їй, позивачці, завдано матеріальних збитків на суму 31 462 500,00 євро та 31 462 500,00 євро моральних збитків, оскільки наразі місцезнаходження 300 Біткоїнів, придбаних за кошти родини ОСОБА_3 , не встановлене, а грошові кошти не повернуто.
Проте суд першої інстанції викладене залишив поза увагою, що суперечить сталій практиці Європейського суду з прав людини та є прямим порушенням статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вважає, що факт системної бездіяльності відповідача ГУ Національної поліції в Полтавській області підтверджений належними доказами, наданими нею у додатках до позовної заяви, а також судовими рішеннями, які мають преюдиційне значення та якими установлено порушення розумних строків досудового озслідування, неякісне його проведення та допущення бездіяльності. Серед таких судових рішень: 
- ухвали Октябрського районного суду м.Полтави, постановлені у справі №554/12566/15-к, від 18.05.2017 (провадження №1-кс/554/3229/2017, №1-кс/554/3232/2017); від 07.06.2017 (провадження №1-кс/554/3230/2017); від 21.06.2017 (провадження №1-кс/554/3861/2017); від 10.09.2018 (провадження №1-кс/554/6102/2018); від 08.02.2018 (провадження №1-кс/554/51/2018); від 08.02.2018 (провадження №1-кс/554/50/2018); від 19.05.2017 (провадження №1-кс/554/3216/2017); від 07.06.2017 (провадження №1-кс/554/3858/2017); від 21.06.2017 (провадження №1-кс/554/3859/2017); від 21.06.2017 (провадження №1-кс/554/3856/2017); від 18.05.2017 (провадження №1-кс/554/3234/2017); від 21.06.2017 (провадження №1-кс/554/3862/2017); від 08.02.2018 (провадження №1-кс/554/49/2018); від 15.08.2018 (провадження №1-кс/554/6103/2018); від 08.02.2018 (провадження №1-кс/554/53/2018); від 23.08.2018 (провадження №1-кс/554/4842/2018); від 18.02.2019 (провадження №1-кс/554/2756/2019); від 18.02.2019 (№1-кс/554/2724/2019); від 18.02.2019 (провадження №1-кс/554/3734/2019); від 13.11.2017 (провадження №1-кс/554/7371/2017);
- рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.01.2018 справа №816/2309/17; від 26.04.2018 справа №816/492/18; від 30.03.2018 справа №816/468/18; від 31.01.2018 справа №816/2358/17; від 04.06.2018 справа №816/1400/18; від 30.03.2018 справа №816/466/18; від 29.01.2018 справа №816/2327/17; від 30.03.2018 справа №816/467/18; 
Звертає увагу, що довготривале досудове розслідування та судовий розгляд суперечать сталій практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, сформованій у справі Karnaushenko v. Ukraine, no 23853/02, 30 november 2006, Muta v. Ukraine, no 37246/06, 31 July 2012, Chernaya v. Ukraine (dec.) Committee, no 1661/08, 15 December 2016 та п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Зазначає, що моральні збитки полягають у стресах, моральних стражданнях та психо-емоційних навантаженнях від протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що встановлено судовими рішеннями та не потребує додаткового доказування.
Повідомляє, що має намір звертатися в Європейський суд з прав людини із позовом до російської федерації про відшкодування шкоди для надання оцінки на міжнародному рівні незаконним діям окупанта, у зв`язку із порушенням статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відкритим порушенням прав та інтересів позивача, як інваліда 2 групи.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.11.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 29.12.2025.
06.01.2026 ГУ Національної поліції в Полтавській області подало відзив на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як законне та обґрунтоване.
11.01.2026 позивачкою подано до Полтавського апеляційного суду відповідь на відзив, а також заяву про розгляд справи без її участі, яка за своїм змістом є тотожною до апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити без змін оскаржуване судове рішення. 
Позивачка, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи без її участі. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача,вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення. При цьому враховує наступне. 
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є потерпілими у кримінальному провадженні №12015170300001109 від 08.08.2015 за ознаками злочину, передбачено частиною першою статті 190 КК України.
23.05.2016 слідчим Полтавського РВП Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області Юрченко П.Ю. складено довідку в тім, що потерпілій ОСОБА_2 у межах указаного кримінального провадження завдано збитків на загальну суму 10 000,00 доларів США.
Зі змісту листа заступника прокуратури Полтавської області від 01.02.2017 за вих. №04/2/2-4893-16 убачається, що ОСОБА_6 повідомлено, що у зв`язку з допущеними слідчим поліції порушеннями розумних строків досудового розслідування, прокуратурою області направлено лист керівнику Полтавської місцевої прокуратури та начальнику СУ Головного управління Національної поліції в Полтавській області з вимогою активізувати слідство та прийняти законне процесуальне рішення у стислі строки.
17.03.2017 СУ ГУНП в Полтавській області листом №24/14-Аз повідомило ОСОБА_7 про те, що кримінальне провадження №12015170300001109 від 08.08.2015 за фактом шахрайства 22.02.2017 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
19.10.2018 Прокуратура Полтавської області листами №04/2/2-4893-16 повідомила ОСОБА_8 про те, що місцевою прокуратурою у провадженні №12015170300001109 неодноразово надавалися вказівки, направлено лист керівнику СУ ГУНП в Полтавській області про активізацію досудового розслідування за здійснення його у відповідності із вимогами законодавства щодо повного, всебічного, неупередженого дослідження обставин провадження у розумні строки.
21.11.2018 Прокуратура Полтавської області повідомила ОСОБА_8 листом за №04/2/2-4893-16, що СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12015170300001109.
24.05.2019 Управління моніторингу дотримання прав людини МВС України повідомило ОСОБА_5 листом за №37/479 про те, що Управління подано на розгляд керівництва Міністерства матеріали стосовно ініціювання у визначеному законодавством порядку комплексної перевірки за викладеними у його зверненнях відомостями щодо порушення прав і свобод людини і громадянина працівниками підрозділу поліції./а.с.133 т.1/
29.11.2019 Головне слідче управління Національної поліції України повідомило ОСОБА_2 про розгляд її звернення, серед іншого повідомлено, що слідчим управлінням ГУНП в Полтавській області проведено ряд перевірок та службових розслідувань за її зверненням та зверненням її чоловіка щодо неналежного розслідування кримінального провадження №12015170300001109 та притягнення до дисциплінарної відповідальності винних осіб. За їх результатами надавалася оцінка діям слідчих та роз`яснено порядок їх оскарження відповідно до вимог КПК України та Закону України «Про звернення громадян». Зокрема, за неналежне розслідування кримінального провадження №12015170300001109 та його необґрунтоване закриття заступникові начальника СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Нездійминозі В.М. наказом ГУНП від 18.05.2018 №822 оголошено сувору догану.
04.06.2020 та 19.06.2020 Головне слідче управління НП України повідомило ОСОБА_2 про результати розгляду її електронних звернень. Зокрема, що за результатами вивчення в ГСУ НП України матеріалів кримінального провадження №12015170300001109 керівництву слідчого управління ГУНП в Полтавській області доручено усунути виявлені недоліки, а за фактом їх допущення провести службове розслідування. 
31.10.2023 та 11.11.2023 Полтавська окружна прокуратура Полтавської області повідомила ОСОБА_2 , що вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 20.09.2023 (справа №545/3264/20) ОСОБА_4 визнано невинним за ч.4 ст.190 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення указаного кримінального правопорушення. Також ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст.190 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження в цій частині закрито. 
ОСОБА_5 неодноразово звертався зі скаргами на бездіяльність слідчого у межах кримінального провадження №12015170300001109 від 08.08.2015 щодо невиконання ним вимог статті 220, 303 КПК України, за наслідками розгляду яких слідчими суддями Октябрського районного суду м.Полтави прийнято наступні судові рішення:
- ухвала від 05.04.2017 (справа №554/12566/15-к, провадження №1кс/554/1977/17), якою скасовано постанову від 22.02.2017 про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КК України;
- ухвали від 18.05.2017 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/3229/2017, №1-кс/554/3232/2017, №1-кс/554/3234/2017), якими слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано: розглянути клопотання ОСОБА_5 від 20.04.2017 про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо проведення тимчасового доступу до речей та документів; про звернення за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо проведення тимчасового доступу до речей та документів; а також про звернення за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, щодо проведення тимчасового доступу до речей та документів;
- ухвала від 19.05.2017 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/3229/2017, №1-кс/554/3216/2017), якою слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано розглянути клопотання ОСОБА_5 від 19.04.2017 №Ф-245 від 20.04.2017;
- ухвали від 07.06.2017 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/3229/2017, №1-кс/554/3858/2017), якими слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано: розглянути клопотання ОСОБА_5 від 20.04.2017 щодо допиту ОСОБА_9 відповідно до вимог статті 220 КПК України;
- ухвали від 21.06.2017 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/3229/2017, №1-кс/554/3859/2017, №1-кс/554/3856/2017, №1-кс/554/3862/2017), якими слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано: розглянути клопотання ОСОБА_5 від 29.05.2017 щодо підготовки клопотання про надання дозволу на проведення обшуку за адресою реєстрації, тимчасового проживання чи перебування ОСОБА_9 , а також щодо проведення відповідних слідчо-оперативних заходів у кримінальному провадженні та щодо вжиття належних заходів для перевірки інформації, викладеної ОСОБА_4 в письмовому поясненні стосовно передачі грошових коштів та щодо повідомлення потерпілого про результати вжитих заходів; щодо підготовки клопотання про надання дозволу на проведення обшуку за адресою реєстрації, тимчасового проживання чи перебування ОСОБА_4 ;
- ухвала від 13.11.2017 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/7371/2017), якою задоволено клопотання ОСОБА_5 та встановлено строк у 3 місяці з моменту надходження матеріалів кримінального провадження №12015170300001109, внесеного до ЄРДР від 08.08.2015 за ознаками ч.2 ст.190 КК України до Полтавського РВ ПВП ГУНП в Полтавській області для проведення процесуальних дій необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження;
- ухвали від 08.02.2018 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/51/2018, №1-кс/554/50/2018, №1-кс/554/49/2018, №1-кс/554/53/2018), якими слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_5 від 20.04.2017 про вчинення певних дій, а саме: допиту ОСОБА_9 ; звернення з клопотанням до прокурора на погодження щодо проведення обшуку за адресою реєстрації та інших місць тимчасового проживання чи перебування ОСОБА_9 ; про проведення слідчо-оперативних заходів із застосуванням оперативно-технічних можливостей, направлених на встановлення зв`язків та можливих спільників ОСОБА_4 та інших ошуканих громадян, які постраждали від його протиправних дій; а також про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, щодо проведення тимчасового доступу до речей та документів, електронного гаманця «WebMoney Transfer», який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ;
- ухвала від 18.04.2018 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/2536/2018), якою скасовано постанову заступника начальника СВ Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області Нездійминоги В.М. від 13.02.2018 про закриття кримінального провадження №12015170300001109, у зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення про закриття кримінального правопорушення./а.с.59-60 т.1/;
- ухвала від 15.08.2018 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/6103/2018), якою слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_5 від 02.07.2018 та прийняти процесуальні рішення відповідно до вимог статті 220 КПК України;
- ухвала від 23.08.2018 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/4842/2018), якою слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано здійснити процесуальні дії, необхідні для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження №12015170300001109, внесеного до ЄРДР від 08.08.2015 за ознаками ч.ч2, 4 ст.190 КК України у строк 2 місяці; 
- ухвали від 10.09.2018 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/6102/2018), якою слідчих Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зобов`язано встановити та опитати громадян, яким ОСОБА_4 з електронного гаманця системи LIQPAY зареєстрованого на ім`я ОСОБА_2 перерахував (переводив) грошові кошти; провести обшук за адресою реєстрації та інших місць тимчасового перебування ОСОБА_9 з метою явлення знарядь та засобів вчинення злочину;
ухвалами від 18.02.2019 (справа №554/12566/15-к, провадження №1-кс/554/2759/2019, №1-кс/554/2724/2019, №1-кс/554/3734/2019), якими задоволено заяви ОСОБА_5 про відвід слідчих СВ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області майора поліції у кримінальному провадженні №12015170300001109 від 08.08.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2, 4 ст.190 КК України.
Обставини протиправної бездіяльності Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області щодо не розгляду звернення ОСОБА_5 становили предмет судового розгляду Полтавського окружного адміністративного суду, а саме:
- рішення від 18.01.2018 у справі №816/2309/17 визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області та зобов`язано розглянути звернення ОСОБА_5 від 27.10.2017;
- рішення від 29.01.2018 у справі №816/2327/17, яким визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області та зобов`язано розглянути звернення ОСОБА_5 від 26.10.2017;
- рішення від 31.01.2018 у справі №816/2358/17 визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області щодо не розгляду звернення ОСОБА_5 від 22.10.2017 та зобов`язано розглянути таке звернення;
- рішення від 20.03.2018 у справі №816/463/18, яким визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області та зобов`язано повторно розглянути звернення ОСОБА_5 від 10.01.2018;
- рішення від 30.03.2018 у справі №816/467/18, яким визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області щодо не неналежного розгляду звернення ОСОБА_5 від 17.01.2018 №ФИ-7749439 та надання відповіді на звернення;
- рішення від 30.03.2018 у справі №816/466/18, яким визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області та зобов`язано розглянути звернення ОСОБА_5 від 17.01.2018 №ФИ-7749920;
- рішення від 30.03.2018 у справі №816/468/18, яким визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області та зобов`язано розглянути звернення ОСОБА_5 від 17.01.2018 №ФИ-7749480;
- рішення від 04.06.2018 у справі №816/1400/18, яким визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області та зобов`язано розглянути звернення ОСОБА_5 від 01.04.2018 №ФИ-7986936;
- рішення від 26.04.2018 у справі №816/492/18, яким визнано протиправною бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області та зобов`язано розглянути звернення ОСОБА_5 від 09.01.2018 №7718431.
Вироком Полтавського районного суду Полтавської оласті від 20.09.2023 (справа №545/3264/20) ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою статті 190 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, закривши в цій частині кримінальне провадження; за частиною четвертою статті 190 КК України - визнано невинним та виправдано за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Цивільні позови ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24.12.2024 скасовано вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 20.09.2023 у частині звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.1, 2 ст.190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. На підставі ст.49 КК України звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України, провадження стосовно ОСОБА_4 закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. У іншій частині вирок залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 26.05.2025 ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24.12.2024 - залишено без змін. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив із того, що позивачка не надала доказів на підтвердження завдання їй неправомірними діями працівників поліції матеріальної та моральної шкоди, а також причинного зв`язку між такою шкодою і протиправними діяннями відповідачів.
Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням суду та переоцінки доказів.
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦУ України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Передумовою визнання протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень є ухилення такого суб`єкта від виконання певних дій та обов`язків визначених законом.
Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Аналогічний правовий підхід застосовано в постановах Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №813/4640/17, від 17.04.2019 у справі №342/158/17, від 18.02.2021 у справі №160/6885/19, від 16.11.2022 у справі №280/3841/21, від 24.01.2023 у справі № 420/7138/19.
Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Тлумачення наведеної норми свідчить, що ця норма поширюється на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться у залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду від 22.04.2024 справі № 279/1834/22).
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Натомість шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування наведеної норми, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173, 1174 ЦК України).
Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України.
У відповідності до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частинами першою-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог, що у деліктних правовідносинах є обов`язком саме позивача. Остання також повинна довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, але наведений процесуальний обов`язок позивачкою не виконано, а тому за правилами частини четвертої статті 12 ЦПК України вона несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.
При цьому апеляційний суд враховує, що завдання моральної шкоди - це явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформульованій у справах №487/6970/20 від 25.05.2022, №214/7462/20 від 05.12.2022.
Доводи апеляційної скарги позивачки викладеного не спростовують, а твердження, що суд першої інстанції залишив поза увагою порушення відповідачем вимог статті 214 КПК України, установлене ухвалами слідчих-суддів, зводяться до довільного тлумачення встановлених такими судовими рішеннями обставин. При цьому колегія суддів ураховує наступне.
По-перше, матеріали справи не містять відомостей на підтвердження того, що позивачка оскаржувала в судовому порядку будь-які дії чи бездіяльність слідчих органів під час досудового розслідування кримінального провадження, а наявні у справи судові рішення стосуються іншого потерпілого ОСОБА_5 , який має самостійну правоздатність.
По-друге, за правилами статті 82 ЦПК України установлені такими судовими рішеннями обставини не звільняють від доказування у справі, що переглядається. Тоді як незгода потерпілого із діями/бездіяльністю відповідача, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування шкоди. Наведена правова позиція узгоджується із практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 18.12.2019 у справі №554/7971/18, від 21.12.2019 у справі № 285/3475/18, від 22.01.2020 у справі №454/1403/17, від 19.03.2020 у справі №686/13212/19.
Такий висновок також узгоджується із рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 у справі «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.
Доводи апеляційної скарги позивачки щодо неефективного досудового розслідування, колегія суддів відхиляє, як безпідставні, оскільки кримінальне провадження у справі завершено, а за його наслідками постановлено вирок суду, який набрав законної сили. Незгода позивачки із правомірністю за законністю такого судового рішення повинна була бути висловлена нею відповідно до норм КПК України під час розгляду судом безпосередньо тієї кримінальної справи, у межах якої було постановлено вирок суду. Тоді як позивачка не позбавлена права звернутися до суду з цивільним позовом до обвинуваченого у порядку цивільного судочинства, а не до органів державної влади, які здійснювали досудове розслідування.
Натомість у відповідності до висновків Верховного Суду, сформульованих у справі №296/12456/23 від 20.01.2025, недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. 
Інших доводів на спростування правильності висновків районного суду апеляційна скарга позивачки не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення районного суду має бути залишено без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м.Полтави від 21 жовтня 2025 року -залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26.02.2026.

Головуючий суддя         Л.І. Пилипчук

Судді           Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак