Справа №466/9449/25 Головуючий у 1 інстанції:Єзерський Р.Б. 
Провадження №22-ц/811/3532/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді - доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши у порядку письмово провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова в складі судді Єзерського Р.Б. від 13 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 13 жовтня 2025 року цивільну справу №466/9449/25 (номер провадження 2/466/3892/25) за позовною заявою адвоката Маляра Станіслава Анатолійовича, який представляє інтереси ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, передано за підсудністю до Городоцького районного суду Львівської області, що знаходиться за адресою: Львівська область, Львівський район, м. Городок, вул. Гайдамаків, 30.
Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 13 жовтня 2025 року і направити цивільну справу №466/9449/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів для розгляду до Шевченківського районного суду м.Львова.
Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що постановлена з порушенням вимог статті 28 ЦПК України, яка встановлює правила альтернативної підсудності.
Зазначає, що ухвала суду першої інстанції не містить обґрунтування, чому суд не відкрив провадження у справі за альтернативною підсудністю. Оскільки ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тому справа має розглядатися Шевченківським районним судом м.Львова. Звертає увагу, що позивачкою у позовній заяві було чітко зазначено та обґрунтовано, що справа підлягає розгляду за місцем реєстрації саме позивачки, оскільки позов містить вимогу про стягнення аліментів, що надає право застосувати альтернативну підсудність. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував ці доводи, не навів мотивів їх відхилення та дійшов помилкового висновку про необхідність передачі справи до іншого суду.
Відповідно до ст.368, ч.2 ст.369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 27, 31-32, 187, 260-261, 353-354 ЦПК України та передаючи справу за підсудністю до Городоцького районного суду Львівської області, – виходив з того, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1884965 від 13.10.2025, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: Львівська область, Львівський район, село Галичани, що не відноситься до територіальної підсудності Шевченківського районного суду м. Львова. Суд першої інстанції посилаючись на Положення статті 31 ЦПК України встановив, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги – не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення. За таких обставин суд дійшов висновку, що дана справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Львова та її необхідно передати за підсудністю до Городоцького районного суду Львівської області.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими – не доведені, атому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
У жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просила:
- позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ;
- стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі не менше 1/3 частини доходу щомісячно з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі не тільки у вихованні, а й в матеріальному утриманні спільних з позивачем дітей – ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідач проживає окремо від позивача та їх спільних дітей, сумісний побут не веде, має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатним та отримує регулярний дохід. Його обов`язок утримувати дітей прямо передбачений законом, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 з усіх видів заробітку. Вважала, що для забезпечення потреб дітей у повному обсязі, слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх синів – ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі не менше 1/3 частини доходу з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей.
Згідно з частиною першою статті 4, частини першої статті 23 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.
У статті 31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Частина шістнадцята статті 28 ЦПК України встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів.
Суд не має право обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.
Справи про позбавлення батьківських прав є справами позовного провадження, а тому ця категорія справ підлягає розгляду за загальними правилами підсудності (відповідно до статті 27 ЦПК України) за місцем проживання відповідача. Якщо в одному позові вимоги про визначення місця проживання дитини (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів (або оплату додаткових витрат на дитину), такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з частиною першою статті 28 ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі №263/14171/19 (провадження № 61-21991св19) зазначено, що тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить про те, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) – це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України). Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.
Із матеріалів справи убачається, що позивачкою заявлено дві позовні вимоги, і зокрема : позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі не менше 1/3 частини доходу щомісячно з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей.
Відповідно, на вимогу щодо позбавлення батьківських прав поширюються правила загальної підсудності, тобто позов має бути пред`явлено за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача, якщо інше не передбачено законом, а на вимогу щодо стягнення аліментів на неповнолітніх дітей – поширюються правила альтернативної підсудності.
Відтак, у випадку поєднання загальної та альтернативної підсудності, перевагу мають правила альтернативної підсудності (ч. 9 ст.10, ч. 16 ст. 28 ЦПК України).
За правилами альтернативної підсудності, а, також, відповідно до ст. 31 ЦПК України, справа направляється за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування позивача, якщо інше не передбачено законом.
Із витягів з реєстру територіальної громади від 06.08.2025, інших матеріалів справи вбачається, що позивачка разом з неповнолітніми дітьми зареєстрована та проживає на АДРЕСА_1 (а.с.22-24), що територіально відноситься до Шевченківського району м.Львова.
Отже, позивачка ОСОБА_2 використала надане їй процесуальним законодавством право обрати суд та звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання.
Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, не врахував вищенаведені норми процесуального закону, які його регулюють, відтак дійшов помилкового висновку про підсудність цієї справи Городоцькому районному суду Львівської області.
Зважаючи на викладене, ухвалу суду слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, що повинно бути здійснене з чітким дотриманням вимог процесуального закону, зокрема, і вказаних вище.
Вказаним, доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими, а саму скаргу слід задовольнити.
Керуючись ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 – задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2025 року – скасувати, справу направити до Шевченківського районного суду м. Львова для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року.

Судді:    Я.А. Левик 

Н.П. Крайник

М.М. Шандра