465/2831/26 
1-кп/465/955/26

ВИРОК
Іменем України 

16.04.2026 року м.Львів Франківський районний суд м. Львова у складі :
головуючого- судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 

розглянувши у спрощеному провадженні кримінальне провадження № 42026142080000037 від 19.03.2026 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, без зареєстрованого місця проживання та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України,-
в с т а н о в и в:
ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.02.2026 у справі №465/1391/26,( провадження №1-в/465/111/2026) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік, з покладенням обмежень та зобов`язань: 
-заборонено вихід з місця постійного проживання в період з 22:00 год. до 06:00 год;
-заборонено виїзд за межі району (міста) по особистих справах без дозволу поліції;
-заборонено відвідувати місця, в яких продається спиртне на розлив;
-зобов`язано з`являтись на реєстрацію у ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області 2 рази на місяць.
Однак, ОСОБА_3 , будучи 24.02.2026 ознайомленим з ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.02.2026 у справі №465/1391/26(провадження №1-в/465/111/2026), якою щодо нього встановлено адміністративний нагляд, реалізовуючи свій умисел, спрямований на ухилення від адміністративного нагляду, розуміючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання порушив вимоги встановлені в ч.1 ст.9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», самовільно, з метою ухилення від встановленого йому адміністративного нагляду, в період часу з 25.02.2026 по 17.03.2026, залишив місце свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , та протягом цього часу проживав за іншою адресою, про що не повідомив працівників Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області.
Тобто, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 395 КК України, а саме: самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
До обвинувального акту долучена письмова заява обвинуваченого що складена ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_4 , відповідно до якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Ухвалою від 15.04.2026 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.
При цьому, у відповідності до частини 4 статті 107 КПК України, в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження № 42026142080000037 від 19.03.2026 року, перевіривши встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини інкримінованого кримінального проступку, які не оспорюються учасниками судового провадження, враховуючи беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості у його вчиненні, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України, стороною обвинувачення доведена, дії обвинуваченого органом досудового розслідування у формі дізнання та прокурором, вірно кваліфіковані за ст. 395 КК України, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду. 
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку, особу обвинуваченого, раніше судимого, на обліку у лікаря психіатра та лікаря – нарколога не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння в розкритті злочину.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про доцільність призначення ОСОБА_3 , за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України покарання в межах санкції даної статті у виді обмеження волі.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як убачається з роз`яснень п.п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Судом встановлено, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 29.10.2025, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України та призначено йому покараня у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням покарання, призначеного даним вироком, а також вироком Франківського районного суду м. Львова від 13.06.2025 року у справі № 465/4984/25 у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить1700 (одну тисячу сімсот) гривень, остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки та штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.
Таким чином , відповідно до положень ч.1 ст.71 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком, слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
При цьому, згідно ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
У справі відсутні процесуальні витрати та речові докази.
Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 128, 174, 326, 370, 373, 374, 376, 615 КПК України –
у х в а л и в:
ОСОБА_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, та призначити йому покарання у виді 1(одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 29.10.2025 та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 2 (двох) років 1(одного) місяця обмеження волі та штрафу в ромірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) грн.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) грн. - виконувати самостійно.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1