Справа № 489/4797/25 
Провадження № 2/489/233/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

07 квітня 2026 року м. Миколаїв 
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Костюченка Г.С.,
із секретарем судових засідань - Савквою К.А.,
представника позивачів - Сидоренко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності 
встановив.
В червні 2025 позивачі через свого представника - адвоката Сидоренко Т.В. звернулися до суду з зазначеним позовом, просили суд:визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 (одна третя) частку у праві власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 після померлого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в рівних частках по 1/6 (одна шоста) частки за кожним.
Представник позивачів зазначала, щоІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві помер ОСОБА_6 (дід позивачів по лінії батька). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді цілого житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 . 
Підстава набуття права власності спадкодавцем на спадкове майно - договір про право забудови від 17.04.1958 року, посвідчений Миколаївською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 3-676. 
Право власності спадкодавця зареєстровано КП ММБТІ реєстраційний номер 14811. 15.06.1982 року, Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв ОСОБА_5 (син спадкодавця, батько позивачів) у порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). ОСОБА_5 свої спадкові права не оформлював. ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві помер ОСОБА_5 (батько позивачів). 
Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 2/3 часток у праві власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 . Позивачі у встановлений законодавством строк до нотаріальної контори/приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після померлого батька не зверталися, але з народження та по теперішній час постійно проживають за адресою спадкового майна. 
Позивачами спадщина прийнята у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. В травні 2025 року позивачі звернулися до Рибачук О.В. , приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу з заявами про оформлення спадкових прав після померлого батька. Нотаріусом після смерті ОСОБА_5 заведена спадкова справа № 12/2025. 26.05.2025 року Рибачук О.В. , приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку вказаного спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за № 247. 
Право власності ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.05.2025 року, номер запису про право власності 60042372. 26.05.2025 року Рибачук О.В. , приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_1 також видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку вказаного спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за № 248.
Право власності ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.05.2025 року, номер запису про право власності 60042410. 
Після заведення спадкової справи позивачам стало відомо, що після смерті діда ОСОБА_6 крім їх батька є ще спадкоємці першої черги: ОСОБА_3 (донька ОСОБА_6 , далі - Відповідач 1) та ОСОБА_8 (донька ОСОБА_6 , далі - Відповідач 2).
Відповідач 1 була зареєстрована за адресою спадкового майна, таким чином вважається, що вона прийняла спадину після померлого батька у порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Відповідач 2 прийняла спадщину після померлого батька шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори. 
Відповідач 2 свідоцтво про право на спадщину не отримувала. Позивачі стверджують, що відповідач 1 спадщину після смерті батька ОСОБА_6 не прийняла, так як не проживала разом з батьком за адресою спадкового майна. Фактично спадщину не приймала та не вчиняла інших дій, які свідчать про прийняття нею спадщини. Постановою від 26.05.2025 року позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого батька на 1/3 частку спадкового майна відмовлено з підстави зазначеної вище.
Ухвалою суду від 24.06.2025, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано докази.
Ухвалою суду від 29.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
У судовому засіданні представник позивачів підтримала позовні вимоги. 
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Правом надання відзиву не скористалися.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
В червні 2025 позивачі через свого представника - адвоката Сидоренко Т.В. звернулися до суду з зазначеним позовом, просили суд:визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 (одна третя) частку у праві власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 після померлого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в рівних частках по 1/6 (одна шоста) частки за кожним.
Представник позивачів зазначала, щоІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві помер ОСОБА_6 (дід позивачів по лінії батька). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді цілого житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 . 
Підстава набуття права власності спадкодавцем на спадкове майно - договір про право забудови від 17.04.1958 року, посвідчений Миколаївською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 3-676. 
Право власності спадкодавця зареєстровано КП ММБТІ реєстраційний номер 14811. 15.06.1982 року, Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв ОСОБА_5 (син спадкодавця, батько позивачів) у порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). ОСОБА_5 свої спадкові права не оформлював. ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві помер ОСОБА_5 (батько позивачів). 
Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 2/3 часток у праві власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 . Позивачі у встановлений законодавством строк до нотаріальної контори/приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після померлого батька не зверталися, але з народження та по теперішній час постійно проживають за адресою спадкового майна. 
Позивачами спадщина прийнята у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. В травні 2025 року позивачі звернулися до Рибачук О.В. , приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу з заявами про оформлення спадкових прав після померлого батька. Нотаріусом після смерті ОСОБА_5 заведена спадкова справа № 12/2025. 26.05.2025 року Рибачук О.В. , приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку вказаного спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за № 247. 
Право власності ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.05.2025 року, номер запису про право власності 60042372. 26.05.2025 року Рибачук О.В. , приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_1 також видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку вказаного спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за № 248.
Право власності ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.05.2025 року, номер запису про право власності 60042410. 
Після заведення спадкової справи позивачам стало відомо, що після смерті діда ОСОБА_6 крім їх батька є ще спадкоємці першої черги: ОСОБА_3 (донька ОСОБА_6 , далі - Відповідач 1) та ОСОБА_8 (донька ОСОБА_6 , далі - Відповідач 2).
Відповідач 1 була зареєстрована за адресою спадкового майна, таким чином вважається, що вона прийняла спадину після померлого батька у порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Відповідач 2 прийняла спадщину після померлого батька шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори. 
Відповідач 2 свідоцтво про право на спадщину не отримувала. Позивачі стверджують, що відповідач 1 спадщину після смерті батька ОСОБА_6 не прийняла, так як не проживала разом з батьком за адресою спадкового майна. 
Фактично спадщину не приймала та не вчиняла інших дій, які свідчать про прийняття нею спадщини. Постановою від 26.05.2025 року позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого батька на 1/3 частку спадкового майна відмовлено з підстави зазначеної вище.
Зазначені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засідання копіями спадкових справ зведених після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за № 12/2025 від 14.04.2025 та після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 462/98 від 04.06.1998.
А також допитаними в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. постійне Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме,- місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під застереженнями. умовою або з Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився про свою для прийняття спадщини. 
Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. (Із змінами, внесеними Указом ПВР N 2135-08 від 15.10.73) Відповідно до ст. 554 ЦК УРСР, в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і озподіляється між ними в рівних частках. 
Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. 
Правила цієї статті не застосовуються до випадків, коли спадкоємець відмовився від спадщини на користь держави чи державної, кооперативної або організації (стаття 553 цього Кодексу) або іншого іншої спадкоємця, громадської коли замість спадкоємця, який відпав, призначено іншого спадкоємця (підпризначення спадкоємця - стаття 536 цього Кодексу). (Із змінами, внесеними Указом ПВР N 278-11 від 20.05.85). 
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. 
Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. 
Статтею 17 ЦК УРСР визначено, що місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. ОСОБА_3 за адресою реєстрації не проживала. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема, у готелі чи у санаторії тощо).
Для вирішення питання про те, чи є спадкоємець таким, що прийняв спадщину відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визначальним є встановлення факту фактичного вступлення в управління або володіння спадковим майном. 
Водночас, якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не вступила фактично в управління або володіння спадковим майно, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (правові висновки викладено у постановах ВС від 19.05.2021 року у справі № 937/10434/19-ц, від 10.04.2020 року у справі № 355/832/17-ц, від 27.02.2019 року у справі № 471/601/17-ц). 
Таким чином, батько позивачів є спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку на другу 1/3 частку спадкового майна.
Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Частиною 1 ст. 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. 
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст. 1261 ЦК України). 
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч.1 ст. 1278 ЦК України).
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно положень ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про правомірність позову про визнання права власності та необхідності його задоволення.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд
вирішив:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 (одна третя) частку у праві власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 після померлого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в рівних частках по 1/6 (одна шоста) частки за кожним.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст рішення складено 07.04.2026.

Суддя: Г.С. Костюченко