Рівненський апеляційний суд
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 року       м. Рівне

Справа № 569/23987/25
Провадження № 33/4815/396/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: секретаря судового засідання – Супрунюк К.Р., 
захисника – Босої О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2025 року, –
ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
З матеріалів справи вбачається, що 12.10.2025 року о 08 год. 31 хв. в м. Рівне по вул. Басівкутська, 2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Kia Sorento, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 7510 та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову місцевого суду відносно нього та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Зазначає, що суд першої інстанції неповно та формально дослідив матеріали справи, не надав належної оцінки доказам та доводам сторони захисту, чим порушив вимоги ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП щодо повного й об`єктивного з`ясування обставин. Вказує, що висновки суду про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення не ґрунтуються на належних і допустимих доказах, а зроблені без всебічної перевірки фактичних даних та з ігноруванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у ст..62 Конституції України. Вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю вини особи.
Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.
Відповідно до ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Постанова відносно ОСОБА_1 винесена 16 грудня 2025 року (а.с.15).
В матеріалах справи відсутні відомості про надіслання ОСОБА_1 та отримання ним копії постанову суду.
Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 на поштове відділення 11 лютого 2026 року (а.с.28).
Отже, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.
27 лютого 2025 року до апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких захисник Боса О.О. зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази фіксації факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Доводить, що у разі порушення поліцейськими процедури зупинки транспортного засобу всі подальші дії та зібрані докази є похідними від незаконної дії та не можуть вважатися допустимими, а тому матеріали, складені щодо ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП, не відповідають вимогам ст.251 КУпАП щодо допустимості доказів. 
Вважає, що з огляду на те, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, процедура його огляду на стан сп`яніння повинна була здійснюватися з дотриманням спеціального порядку, передбаченого Порядком №32 та ст.266-1 КУпАП, з ініціюванням уповноваженими посадовими особами Військової служби правопорядку або командування. Наголошує, що працівниками поліції було введено водія в оману про наявність в нього права відмовитися від проходження огляду, що, на її думку, свідчить про провокацію з боку поліцейських з метою вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.
Заслухавши доводи захисника Босої О.О. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, приписами частини першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно приписів ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
При прийняті постанови щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції вказані вимоги закону було дотримано.
Висновки суду про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким дана правильна юридична оцінка.
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №480913 (а.с.2), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляду не проводився (а.с.4), направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого огляд також не проводився, оскільки особа в медичний заклад не доставлялася (а.с.5); відеоматеріалами з нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу (файл fgeg3, час 10:20) та у медичному закладі та (файл fgeg3, час 12:30), а також визнання ОСОБА_1 факту вживання алкогольних напоїв напередодні (файл fgeg3,час 03:12).
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.
Суд виходить з того, що відмова від проходження огляду зафіксовано відеозаписом безперервно, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом.
Під час розгляду справи також не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було.
Доводи, викладені у доповненнях до апеляційної скарги, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Так, твердження про відсутність доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом не відповідає дійсності. З відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, долучених до матеріалів справи, чітко вбачається, що транспортний засіб було зупинено під час його руху. Після зупинки ОСОБА_1 перебував безпосередньо за кермом автомобіля Kia Sorento, державний номерний знак НОМЕР_1 , із запущеним двигуном та повідомив працівників поліції про те, що він їде на полігон. 
Посилання на нібито незаконність зупинки транспортного засобу як підставу для визнання всіх подальших доказів недопустимими є необґрунтованим. Із відеозаписів вбачається, що транспортний засіб було зупинено у зв`язку з його перебуванням на іноземній реєстрації, що саме по собі є підставою для перевірки документів та законності перебування такого транспортного засобу на території України (Файл fgeg3, час 00:20).
За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів керування та недопустимості зібраних матеріалів є надуманими, спростовуються сукупністю досліджених доказів та не дають підстав для висновку про незаконність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.
Доводи захисника щодо необхідності застосування до ОСОБА_1 , як військовослужбовця, спеціального порядку огляду, визначеного ст.266-1 КУпАП, суд вважає безпідставними, оскільки положення ст.266-1 КУпАП стосуються випадків, пов`язаних із проходженням військової служби, і не звільняють від обов`язку проходження огляду у передбаченому законом порядку під час участі у дорожньому русі.
Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної постанови також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та, на переконання апеляційного суду, мають формальний характер і спрямовані на ухилення  ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст.33, 38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яке, на думку апеляційного суду, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2025 року.
Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович