ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8160/22 Суддя (судді) першої інстанції: О.В. Захарова

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Вівдиченко Т.Р., Карпушової О.В., 
при секретарі судового засідання Харечко Ю.В.,
за участі позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного від 26 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерство аграрної політики та продовольства України про визнання незаконними та скасування наказів, стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України, в якому просить суд:
- стягнути із Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь позивача заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 61 878 (шістдесят одна тисяча вісімсот сімдесят вісім) гривень 10 копійок;
- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 травня 2022 року № 122-ок «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » та наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 02 травня 2022 року № 115-ок «Про відсторонення ОСОБА_1 »;
- зобов`язати Мінагрополітики надати ОСОБА_1 щорічну відпустку відповідно до законодавства.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 24 лютого 2022 року не вийшов на роботу з поважних причин, а саме: через ракетні обстріли м. Києва; затори на дорогах Києва з лівого берега через Північний міст до центру в першій половині дня; отримане електронне повідомлення від працівника Департаменту управління персоналом Мінагрополітики про те, що 24 лютого 2022 року на роботу можна не виходити у зв`язку з прийнятим рішенням про евакуацію Мінагрополітики.
Вважає, що утворена дисциплінарна комісія розглянула його дисциплінарну справу упереджено. У діях працівника повинна бути обов`язково доведена його вина, яка має вирішальне значення при винесенні догани. Позивач зазначає, що ні умислу, ні необережності в його діях встановлено не було.
Вказує, що відповідачем порушено його право на відпустку відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Закону України «Про державну службу». З 01 березня 2022 року відповідач безпідставно припинив сплачувати заробітну плату та відмовив позивачу у надані щорічної оплачуваної відпустки відповідно до чинного законодавства. 
Рішенням Луганського окружного адміністративного від 26 червня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій останній просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь позивача заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 61 878 (шістдесят одна тисяча вісімсот сімдесят вісім) гривень 10 копійок, а також визнання незаконним та скасування наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 травня 2022 року № 122-ок «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » та ухвалити нове рішення у відповідній частині.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.
Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги обставини про те, що позивач не мав фізичної можливості прибути на роботу 24.02.2022, що свідчить про відсутність його вини.
Також зазначає, що під час розгляду справи судом не надано оцінку усім доказам та доводам, які викладені у позовній заяві.
Посилаючись на такі та інші аргументи, апелянт просить задовольнити апеляційну скаргу.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2025 та від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Від представника відповідача до суду 17.09.2025 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Також від представника відповідача до суду 19.12.2025 надійшло клопотання про заміну відповідача у справі, яке обґрунтовано тим, що відповідно до абзаців першого та другого пункту 3 та абзаців першого та другого пункту 4 Постанови КМУ від 21.07.2025 № 903 «Деякі питання Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства», вирішено ліквідувати Міністерство аграрної політики та продовольства України, поклавши його функції на Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України. Тобто, правонаступником майна, прав і обов`язків Міністерства аграрної політики та продовольства України, що ліквідується, є Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи клопотання, вважає, що клопотання підлягає задоволенню та зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України допускається на будь-якій стадії судового процесу.
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому.
Таким чином, усі права та обов`язки внаслідок проведеного переформування перейшли від Міністерства аграрної політики та продовольства України (код ЄДРПОУ 37471967) до Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України (код ЄДРПОУ 37508596).
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання про заміну відповідача у справі підлягає задоволенню та вважає за необхідне здійснити процесуальне правонаступництво шляхом заміни відповідача у справі № 520/10554/24 - Міністерство аграрної політики та продовольства України (код ЄДРПОУ 37471967) на його правонаступника - Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України (код ЄДРПОУ 37508596).
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2026 здійснено перехід із письмового провадження у відкрите судове засідання.
В судове засідання 11.02.2026 з`явився позивач, надав свої пояснення та аргументи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився та явку свого представника не забезпечив. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином. З урахуванням належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. 
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Оскільки позивач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а саме стягнути із Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь позивача заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 61 878 (шістдесят одна тисяча вісімсот сімдесят вісім) гривень 10 копійок; визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 травня 2022 року № 122-ок «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 », а тому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Відповідно до фактичних обставин справи, ОСОБА_1 працював на посаді головного спеціаліста з мобілізаційної роботи та цивільного захисту Міністерства аграрної політики та продовольства України.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб.
Посадовими особами відповідача 24 лютого 2022 року о 12 год.30 хв. складено акт про встановлення факту відсутності на робочому місці ОСОБА_1 , головного спеціаліста з мобілізаційної роботи та цивільного захисту Міністерства аграрної політики та продовольства України, яким зафіксовано, що 24 лютого 2022 року в період з 09 год. 00 хв. до 12 год. 30 хв. головний спеціаліст з мобілізаційної роботи та цивільного захисту Міністерства аграрної політики та продовольства України, ОСОБА_1 відсутній на робочому місці в кабінеті 604 (м. Київ, вул. Хрещатик, 24) та у приміщенні адміністративної будівлі Міністерства аграрної політики та продовольства України. 
Зазначене вище також зафіксовано системою контролю доступу (СКД) Stop-net. З метою з`ясування його місця знаходження та подальшої координації дій працівників апарату Міністерства аграрної політики та продовольства України в ситуації, яка склалась із повномасштабним вторгненням російської федерації до України, з телефонів посадових осіб відповідача неодноразово здійснено дзвінки на номер телефона позивача, який зазначено ОСОБА_1 в особовій справі та в інформації щодо організації оповіщення працівників апарату Мінагрополітики у 2022 році, та надсилалися повідомлення у мессенджері WhatsApp. На телефонні дзвінки та надіслані повідомлення ОСОБА_1 не відповів. Об 11:00 у кабінеті 618 приміщення Міністерства аграрної політики та продовольства України, мю Київ, вул. Хрещатик, 24 відбулась робоча нарада з питань подальших дій в умовах вторгнення російської федерації, на якій присутні колеги зазначили, що ОСОБА_1 на зв`язок не вийшов. Також з`ясовано, що близькі особи, визначені частиною першою статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» та/або члени сім`ї ОСОБА_1 додатково не інформували працівників Міністерства аграрної політики та продовольства України про місце його перебування.
Директором Департаменту управління персоналом Підвисоцькою А. 02 травня 2022 року складено доповідну записку за №1-ВС на ім`я Державного секретаря Міністерства аграрної політики та продовольства України, в якій повідомлено про вищевикладені факти, та з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку порушити дисциплінарне провадження стосовно головного спеціаліста з мобілізаційної роботи та цивільного захисту Міністерства аграрної політики та продовольства України ОСОБА_1 .
Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №114-ок від 02 травня 2022 року «Про дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 » відповідно до Закону України «Про державну службу» та Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року № 1039, з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку, порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , головного спеціаліста з мобілізаційної роботи та цивільного захисту Міністерства аграрної політики та продовольства України утворено дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарної справи (дисциплінарного провадження) та затверджено її склад.
Наказом №115-ок від 02.05.2022 «Про відсторонення ОСОБА_1 » відповідно до статті 72 Закону України «Про державну службу», статті 1 Закону України «Про оплату праці» позивача відсторонено від виконання посадових обов`язків без збереження заробітної плати з 02 травня 2022 року на час дисциплінарного провадження, порушеного наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 02 травня 2022 року № 114-ок. Визначено, що ОСОБА_1 під час відсторонення від виконання посадових обов`язків перебувати на робочому місці відповідно до Правил внутрішнього службового розпорядку для працівників апарату Міністерства аграрної політки та продовольства України, затверджених наказом Мінагрополітики від 29 липня 2021 року № 109 та сприяти здійсненню дисциплінарного провадження.
З наказом №114-ок від 02 травня 2022 року та наказом №115-ок від 02.05.2022 позивач ознайомлений 03.05.2022, про що свідчить особистий підпис в наказах про ознайомлення.
Відповідно до подання від 20.05.2022 Дисциплінарна комісія Міністерства аграрної політики та продовольства України вирішила, що до головного спеціаліста з мобілізаційної роботи та цивільного захисту ОСОБА_1 за результатами розгляду дисциплінарної справи проведеного дисциплінарного провадження, відповідно до наказу Мінагрополітики «Про дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 » від 02.05.2022 №114-ок, може бути застосовано оголошення догани.
Згідно з наказом від 23.05.2022 №122-ок «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » відповідно до пункту 2 частини першої статті 66, частини першої та пункту 4 частини четвертої статті 67, пункту 2 частини другої статті 68 та пункту 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», підпункту 8 пункту 11 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 лютого 2021 року № 124, з метою забезпечення належного рівня службової дисципліни, до ОСОБА_1 , головного спеціаліста з мобілізаційної роботи та цивільного захисту Міністерства аграрної політки та продовольства України, застосовано дисциплінарне стягнення у виді оголошення догани, за прогул (відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин 24 лютого 2022 року.
Позивач звернувся до відповідача з заявою від 17.03.2022 про надання щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 15 календарних днів та основної щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 20 днів з 20.03.2022 з виплатою грошової допомоги.
Позивач звернувся повторно до відповідача з заявами від 23.05.2022 та від 03.06.2022 про надання щорічної додаткової оплачуваної відпустки та основної щорічної оплачуваної відпустки. Відпустка позивачу згідно наданих заяв не надавалася, що не заперечується відповідачем.
Такі обставини зумовили звернення позивача до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (надалі - Закон України «Про державну службу»).
Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Пунктом 10 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну службу» встановлено, що службова дисципліна - неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обов`язків та правил внутрішнього службового розпорядку.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.
Частиною другою статті 9 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
Згідно зі статтею 61 Закону №889-VIII службова дисципліна забезпечується шляхом: 1) дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку; 2) формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов`язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України; 3) поєднання керівниками усіх рівнів методів переконання, виховання і заохочення із заходами дисциплінарної відповідальності щодо підпорядкованих державних службовців; 4) поєднання повсякденної вимогливості керівників до підпорядкованих державних службовців з постійною турботою про них, виявленням поваги до їхньої честі та гідності, забезпеченням гуманізму та справедливості.
За правилами статті 62 Закону №889-VIII державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також: 1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; 2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; 3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.
Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.
Відповідно до статті 64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.
За частиною першою статті 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 65 Закону №889-VIII одним з таких дисциплінарних проступків є, зокрема, невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.
Згідно із частиною третьою статті 65 Закону №889-VIII державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.
Положеннями частини першої статті 66 Закону №889-VIII передбачено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
За правилами частини третьої статті 66 Закону №889-VIII у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 68 Закону №889-VIII дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.
Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В»: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.
Згідно із частинами першою, десятою, одинадцятою статті 69 Закону №889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).
Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.
Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.
За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 74 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.
Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.
За частинами першою, другою та п`ятою статті 77 Закону №889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.
У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.
Згідно зі статтею 78 Закону №889-VIII, рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями до суду.
Отже, згідно положень зазначеного Закону, підставою для застосування дисциплінарного стягнення може бути вчинення особою дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Ці обставини, як і характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він учинений, з`ясовуються під час службового розслідування та/або прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. Рішення суб`єкта призначення про накладення дисциплінарного стягнення має ґрунтуватись на матеріалах дисциплінарної справи.
Системний аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника.
Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю: Кодексом законів про працю України, Законом № 889-VIII, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.
Водночас, з суб`єктивної сторони дисциплінарний проступок характеризується наявністю вини державного службовця, під чим розуміється ставлення останнього до своїх протиправних дій чи бездіяльності, або рішення і їх шкідливих наслідків.
В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що відповідачем протиправно застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани, оскільки позивач з поважних причин не зміг вийти на роботу 24.02.2022 у зв`язку із ракетними обстрілами м. Києва, заторами на дорогах Києва з лівого берега через Північний міст до центру в першій половині дня, на що суд першої інстанції не звернув увагу та не надав цим доводам оцінку.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до положень частин першої-третьої статті 9 Закону №889 державний службовець під час виконання посадових обов`язків діє у межах повноважень, визначених законом, і підпорядковується своєму безпосередньому керівнику або особі, яка виконує його обов`язки, чи особі, визначеній у контракті про проходження державної служби (у разі укладення).
Державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
Відповідно до розділу IV Порядку повідомлення державним службовцем про свою відсутність Правил внутрішнього службового розпорядку для працівників апарату Міністерства аграрної політики та продовольства України, затверджених наказом Мінагрополітики від 29 липня 2021 року № 109, державний службовець повідомляє свого безпосереднього керівника про свою відсутність на роботі у письмовій формі, засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншим доступним способом.
У разі ненадання державним службовцем доказів поважності причини своєї відсутності на роботі він повинен подати письмові пояснення на ім`я Державного секретаря щодо причин своєї відсутності.
Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 не заперечує, що 24 лютого 2022 року він був відсутній на роботі. У позовній заяві та письмових поясненнях, а також в апеляційній скарзі не зазначає, що повідомляв безпосереднього керівника про неприбуття на роботу.
Матеріалами дисциплінарного провадження підтверджується, що позивач не прибув на роботу 24 лютого 2022 року, про причини неприбуття не повідомляв, а у період з 24 лютого по 18 березня 2022 року не виходив на зв`язок.
Також підтверджується, що на засіданні дисциплінарної комісії підтвердив, що ознайомлений із Правилами, усвідомлював необхідність встановлення зв`язку із керівництвом, в результаті чого погодився із тим, що допустив порушення Правил та вчинення прогулу, що підтверджується наявним в матеріалах справи поданням від 20.05.2022 (т.1, а.с.165-171).
У зв`язку із цим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що дійсно є загальновідомими обставини, на які посилається позивач, що перешкоджали його прибуттю 24.02.2022 на роботу, однак у позивача як державного службовця в силу вищенаведених норм положень законодавства наявний обов`язок повідомити про такі обставини безпосереднього керівника будь-яким доступним способом, чого позивачем зроблено не було. До того ж позивач протягом тривалого часу не повідомляв про своє місцеперебування і причини з яких відсутній на робочому місці. 
Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
Для з`ясування причини відсутності працівника на роботі роботодавець на свій розсуд може: 1) зателефонувати працівнику або членам його родини; 2) написати працівнику в доступні месенджери; 3) надіслати листа на особисту електронну скриньку; 4) відвідати працівника за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання; 5) надіслати лист з повідомленням про вручення з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності.
Так, на підтвердження вказаних обставин представником відповідача до суду подано акт про встановлення факту відсутності на робочому місці ОСОБА_1 , головного спеціаліста з мобілізаційної роботи та цивільного захисту Міністерства аграрної політики та продовольства України, яким зафіксовано, що 24 лютого 2022 року в період з 09 год. 00 хв. до 12 год. 30 хв (т.1, а.с.179-180).
В акті зазначено, що з метою з`ясування його місця знаходження та подальшої координації дій працівників апарату Міністерства аграрної політики та продовольства України в ситуації, яка склалась із повномасштабним вторгненням Російської Федерації до України, з телефонів посадових осіб відповідача неодноразово здійснено дзвінки на номер телефона позивача, який зазначено ОСОБА_1 в особовій справі та в Інформації щодо організації оповіщення працівників апарату Мінагрополітики у 2022 році, та надсилалися повідомлення у месенджері WhatsApp. На телефонні дзвінки та надіслані повідомлення ОСОБА_1 не відповів. Об 11:00 у кабінеті 618 приміщення Міністерства аграрної політики та продовольства України, м, Київ, вул. Хрещатик, 24 відбулась робоча нарада з питань подальших дій в умовах вторгнення Російської Федерації, на якій присутні колеги зазначили, що ОСОБА_1 , на зв`язок не вийшов. Також з`ясовано, що близькі особи, визначені частиною першою статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» та/або члени сім`ї ОСОБА_1 додатково не інформували працівників Міністерства аграрної політики та продовольства України про місце його перебування.
Слушними є зауваження відповідача про те, що позивач, який обіймає посаду головного спеціаліста з мобілізаційної роботи та цивільного захисту, та в силу своїх службових обов`язків є відповідальною особою за організацію заходів з мобілізаційної підготовки та мобілізації, у зв`язку з введенням воєнного стану і оголошенням загальної мобілізації, мав прибути на робоче місце.
Беручи до уваги викладене, позивачем не доведено існування об`єктивних причин, які б перешкоджали йому 24.02.2024 прибути на робоче місце.
Більше того, суд апеляційної інстанції наголошує, що судом першої інстанції під час розгляду справи досліджено всі фактичні обставини справи, а також подані сторонами докази щодо законності звільнення позивача з роботи із оцінкою поважності причин відсутності на роботі. 
Щодо позовної вимоги про стягнення із Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь позивача заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 61 878 (шістдесят одна тисяча вісімсот сімдесят вісім) гривень 10 копійок, суд зазначає таке.
В апеляційній скарзі фактично відсутні будь-які доводи щодо незаконності рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог.
Водночас апелянт лише зазначає, що судом не застосовано статтю 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", що призвело до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині.
Однак, апелянтом в порушення вимог статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України не наведено жодних обґрунтувань із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.
Так, суд встановив, що статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначає оплату праці.
Водночас до спірних правовідносин слід застосувати норми Закону України «Про державну службу» в частині відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків.
Так, згідно частини третьої статті 72 Закону № 889-VIII тривалість відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків не може перевищувати часу дисциплінарного провадження.
У разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності йому оплачується у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку (частина 4 статті 72 Закону № 889-VIII).
Аналізуючи наведені норми статті 72 Закону № 889-VIII суд зазначає, що законодавець надав право керівникам державної служби або суб`єктом призначення відсторонювати державних службовців від виконання посадових обов`язків на час здійснення дисциплінарного провадження.
В той же час законодавець передбачив обов`язок роботодавця виплатити державному службовцю середню заробітну плату, за час відсторонення від виконання посадових обов`язків, у разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.
У правовідносинах, що склалися, відповідачем встановлено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку та застосовано дисциплінарне стягнення. Отже, за наслідками дисциплінарного провадження відсутнє закриття дисциплінарного провадження, що є умовою виплатити державному службовцю середньої заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків. 
Відтак, суд першої інстанції правильно встановив, що положення частини четвертої статті 72 Закону № 889-VIII у спірних правовідносинах є незастосовними. 
Оскільки позивачем не доведено наявності тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що суд першої прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Судова колегія вказує, що апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.
Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного від 26 червня 2025 року у справі №640/8160/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді Т.Р.Вівдиченко

О.В.Карпушова