Справа № 484/5010/25
Провадження № 2/484/85/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.02.2026 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
в складі : головуючого судді - Медведєвої Н.А.
секретар судового засідання - Пелех Я.М.
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав
за участю:
позивачки - ОСОБА_1 
представника позивачки - ОСОБА_3 
представника третьої особи - Животовського А.В.
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Мотивуючи вимоги представник позивачки вказала, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.01.2013. Сторони мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час шлюбу відповідач постійно влаштовував сварки, не мав постійної роботи, не піклувався про неї та дітей, зраджував її.
З червня 2020 відповідач дітьми не цікавиться, жодної допомоги на їх утримання не надає. Отже майже 5 років відповідач не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнею долею, не утримує їх, не займається їх вихованням та розвитком, не телефонує їм, отже безвідповідально ставить до своїх батьківських обов`язків.
На теперішній час позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , який піклується про дітей позивачки, утримує їх, відвідує батьківські збори.
На підставі викладеного представник позивача просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей.
Ухвалою від 10.09.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, визначені строки для подачі заяв по суті, зобов`язано Виконавчий Первомайську районну державну адміністрацію Миколаївської області надати висновок щодо розв`язання спору.
Підготовче засідання неодноразово відкладалось за клопотанням представника третьої особи для надання можливості підготувати висновок.
07.01.2026 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. 
07.01.2026 ухвалою суду закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду, викликані в судове засідання свідки за клопотанням представника позивача.
Під час розгляду справи позивачка просила задовольнити позовні вимоги та пояснила, що до запровадження воєнного стану відповідач виїхав за кордон на роботу та з того час до сьогодні він перебуває за кордоном. Іноді він телефонує старшому сину ОСОБА_7 та пересилає йому гроші, але скільки, вона не знає. Їй гроші на утримання дітей він не пересилає. З нею він не спілкується, не цікавиться дітьми. На теперішній час вона втретє вийшла заміж. Її теперішній чоловік піклується про її дітей та має намір на їх усиновлення. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник позивачки просила задовольнити позовні вимоги, оскільки батько дітей не виконує батьківські обов`язки.
Представник третьої особи підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, вказуючи, що відповідач не виконує батьківських обов`язків відносно дітей. 
Відповідач на судове засідання не прибув, хоча про місце, час та день розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки не відомі. Відзив до суду не надійшов. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. 
Отже суд ухвалив вирішити справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку.
Сторони перебували з 2008 року у зареєстрованому шлюб, який був розірваний рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.01.2013 та прізвище ОСОБА_8 було змінене на ОСОБА_9 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5 , батьками якого вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_10 .
04.12.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Первомайську Первомайського району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса був зареєстрований шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .
Відповідно до відомостей Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 разом із матір`ю та вітчимом ОСОБА_6 . Також разом з ними проживають донька позивачки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та спільна дитина позвиачки та ОСОБА_6 - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Відповідно до повідомлень Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів станом на серпень 2025 на підставі судового наказу, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 01.08.2024 на користь сина ОСОБА_14 в сумі 34297,88грн, на підставі виконавчого листа, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 26.02.2014 на користь сина ОСОБА_7 в сумі 111396,50грн. 
Відповідно до довідок, виданих Первомайським ліцеєм «Престиж» вихованням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 займається лише мати, батько не цікавився навчанням синів, не відвідував батьківські збори.
Згідно зі повідомлення КП «Первомайський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Первомайської міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на прийом до сімейного лікаря прибували у супроводі матері.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина статті 2 ЦПК України).
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
За частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).
ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
У позовній заяві позивачка вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання синів, не бере участь у їх вихованні та навчанні, не піклується про них, не надає коштів на їх утримання, з приводу чого має заборгованість по аліментам, не спілкується з ними.
Відповідно до частин 4-6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 ч.1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19 вказано, що, тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, свідчить про його інтерес до дитини.
Під час вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком/матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайнього заходу відповідальності, а це означає, що застосовується цей захід судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
07.01.2026 Виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області як орган опіки та піклування надав суду висновок, в якому вважає за доцільне та таким, що відповідає інтересам дітей, позбавити відповідача батьківських прав відносно його синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримав висновок та просив задовольнити позов. При цьому він вказав, що до них звертались мати відповідача та його сестра та повідомили, що вони та відповідач проти позбавлення останнього батьківських прав. Також вони вказали, що відповідач перебуває за межами України. Однак, оскільки відповідач не вийшов на зв`язок з органом опіки та піклування, взявши до уваги довідки, надані позивачкою, орган опіки та піклування ухвалив висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.
Позивачка також вказала, що відповідач ще до 2022 року виїхав за межі України на заробітки та досі проживає за кордоном. Також вона вказала, що відповідач телефонує старшому синові, пересилає йому кошти, але скільки, вони не знає. Номер мобільного телефону вона не знає, син його їй не повідомляє. Також вона вказала, що запрошувати дітей до суду не доцільно, оскільки вони будуть сильно нервувати.
Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що знає позивачку з 2013 року через те, що її діти відвідують разом із дітьми позивачки садочок та школу. Відповідача вона жодного разу не бачила.
Свідок ОСОБА_16 пояснила, що є дружиною брата позивачки та знає її з 2014. Відповідача вона жодного разу не бачила. Старший син позивачки казав, що батько йому телефонує.
Отже, судом встановлено, що відповідач з часу розірвання шлюбу між ним та позивачкою, з 2013 року, проживає окремо від синів. Діти постійно проживають з матір`ю. На теперішній час вони проживають ще з вітчимом ОСОБА_6 , з яким позивачка уклала шлюб 04.12.2021. Позивачка також має з ОСОБА_6 спільну дитину ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зі слів позивачки та її представника вітчим має намір усиновити синів позивачки. Зі слів учасників процесу відповідач на території України не проживає протягом останніх чотирьох років, однак телефонує старшому синові та спілкується з ним. 
Інформація про місце перебування відповідача учасниками справи не надана. Відсутня така інформація й у висновку органу опіки та піклування, який взяв до уваги лише довідки установ, відповідно до яких батько батьківськи збори не відвідує, до лікаря дітей не супроводжує, має заборгованість по аліментах та за місцем проживання дітей його не бачили. Будь-яка інформація про батька дітей та неможливість з`ясувати його позицію стосовно позбавлення батьківських прав висновок органу опіки та піклування не містить. Отже, вказаний висновок не відображає повністю обставини щодо зв`язку батька з дітьми, причини розірвання такого зв`язку, тому він є недостатньо обґрунтованим, отже суд не погоджується з ним.
Незацікавленість батька в підготовці дітей до школи, необізнаність про стан здоров`я дітей не можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування. Лише наявність заборгованості по сплаті аліментів не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому матеріали справи не містять докази на підтвердження того, що державний виконавець повідомляв відповідача про існування виконавчих проваджень.
Отже, наявні у справі докази є недостатніми для висновку про те, що відповідач систематично, свідомо, протягом тривалого часу ухиляється від виховання та утримання синів, тобто у справі відсутні належні докази винної поведінки відповідача як батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, які б свідчили про його умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо дітей та які б підтверджували необхідність позбавлення відповідача батьківських прав.
На підставі викладеного вище суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Н.А.Медведєва