Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року Справа№200/6983/25 

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (письмове провадження ) адміністративну справу за позовом 
ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій від 08.07.2025 № 914270130790 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням пільгового стажу та часу перебування на інвалідності із урахуванням вимог ст. 8 Закону України "Про престижність шахтарської праці", а саме три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_3 недоотримані суми пенсії з моменту, коли рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.01.2025р. у справі № 200/7615/24 мало бути виконане.
16 вересня 2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну та відкрито провадження в адміністративній справі.
09 жовтня 2025 року від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС “Електронний суд” надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Розпорядженням керівника апарату Донецького окружного адміністративного суду від 16.12.2025 року № 529 “Щодо повторного автоматичного розподілу справи”, відповідно до підпункту 2.3.44 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 № 39 зі змінами та доповненнями, керуючись частиною 9 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з перебуванням судді Давиденко Т.В на лікарняному.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 200/6983/25 передано на розгляд судді Кониченку О.М.
18 грудня 2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду адміністративну справу № 200/6983/25.
09 лютого 2026 року ухвалою суду витребувано у відповідача довідку Форма РС-право з урахуванням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі №200/7615/24; витребувані докази зобов`язано надати до суду в 3-денний строк з моменту отримання цієї ухали засобами електронного зв`язку шляхом надсилання на електронну поштову скриньку суду: inbox@adm.dn.court.gov.ua або за допомого засобів Підсистеми ЄСІТС “Електронний суд”.
17 лютого 2026 року від відповідача до суду надійшли витребувані ухвалою суду докази.
23 лютого 2026 року ухвалою суду витребувано у сторін письмові пояснення щодо виплати пенсії за період з 14.10.2024 по 30.09.2025 у сумі 83467,09 грн, яка мала бути здійснена відповідачем у жовтні 2025 року на поточний рахунок, відкритий в банківській установі АТ КБ «Приватбанк» із наданням відповідних доказів.
25 лютого 2026 року від представника позивача до суду надійшла заява про виконання ухвали суду, згідно якого повідомлено, що пенсія у розмірі 83467,09 грн була зарахована на поточний рахунок позивача 20.10.2025 року, що підтверджується скріншотом із мобільного застосунку «Приват24», на підтвердження чого представник позивача надав до суду скріншот з мобільного застосунку.
26 лютого 2026 року ухвалою суду закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 недоотриманих сум пенсії з моменту, коли рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.01.2025р. у справі № 200/7615/24 мало бути виконане.
З 30 грудня 2025 року по 07 січня 2026 року суддя знаходився у відпустці.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначив, що 14.10.2024 року позивач звернувся до регіонального управління Пенсійного фонду України із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком згідно п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування», за результатом розгляду якої прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії через недостатність стажу підземних робіт.
06 січня 2025 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/7615/24 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у переході на інший вид пенсії №914270130790 від 22.10.2024 року ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.10.2024 № 9184 про перехід на інший вид пенсії, зарахувавши до його пільгового стажу передбаченого Списком №1 за провідною професією (код ЗПЗ014А2), період перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з 11.11.2008 року по 31.09.2024 року на підставі ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
01.07.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про проведення перерахунку пенсії — зміна надбавки про виконання рішення суду від 06.01.2025 року у справі № 200/7615/24 та про застосування ст. 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці” при обчисленні пенсії, проте 08.07.2025 року Головним управлінням ПФУ в Донецькій області було прийнято рішення №914270130790 про відмову у перерахунку пенсії, оскільки рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06.01.2025р. у справі № 200/7615/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , прийнято рішення відмовити в перерахунку пенсії згідно заяви від 01.07.2025 №5819.
Сторона позивача з таким рішенням відповідача не погодилась та звернулась до суду.
Сторона позивача просить суд стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 13486010, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, організаційно-правова форма – орган державної влади.
Відповідач з адміністративним позовом не погоджується та зазначає, що в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №200/7615/24 від 06.01.2025 були відсутні зобов`язання, зокрема, щодо обчислення пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, як визначено абзацом третім частини першої статті 28 Закону №1058 і статтею 8 Закону України від 02.09.2008 №345 «Про підвищення престижності шахтарської праці», чи зобов`язання щодо обчислення пенсії з урахуванням цих положень, тому протиправна бездіяльність Головного управління в частині нездійснення перерахунку пенсії відсутня. Таким чином, виконуючи рішення суду, Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області розрахувало розмір пенсії Позивача відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Головне управління звертає увагу суду, що позивачем в позовних вимогах не визначені періоди роботи, які на його думку підлягають зарахуванню із застосування норм ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». 
Щодо позовних вимог стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 судові витрати, відповідач зазначив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн не підтверджені належними та допустимими доказами, а саме, в додатках до позовної заяви, відсутні платіжні доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касовий чек. Вимога стягнути суму витрат в розмірі 15000,00 гривень є необґрунтованою, не відповідає реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а її стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Дослідивши надані сторонами документи суд встановив наступне.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі № 200/7615/24 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 18 серпня 2025 року), яке набрало законної сили 12 червня 2025 року, адміністративний позов позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у переході на інший вид пенсії №914270130790 від 22.10.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.10.2024 № 9184 про перехід на інший вид пенсії, зарахувавши до його пільгового стажу передбаченого Списком №1 за провідною професією (код ЗПЗ014А2), період перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з 11.11.2008 року по 30.09.2024 року на підставі ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
01.07.2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, згідно урахуванням вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та періодів пільгового стажу, встановлених рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі № 200/7615/24.
Рішенням про відмову у перерахунку пенсії від 08.07.2025 року о/р 914270130790 позивачу відмовлено у проведенні перерахунку, оскільки рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06.01.2025р. у справі № 200/7615/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , прийнято рішення відмовити в перерахунку пенсії згідно заяви від 01.07.2025 №5819.
Спірним питанням у цій справі є наявність/відсутність підстав для перерахунку позивачу пенсії у розмірі, визначеному статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Згідно довідки Форма РС-право до пільгового стажу позивача зараховано наступні періоди:
- з 03.10.1995 по 30.10.1995 - Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п- р.1, п.а-в;
- з 31.10.1995 по 20.11.1995 - Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п- р.1, п.а-в;
- з 06.12.1995 по 29.12.1998 - Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п- р.1, п.а-в;
- з 11.11.2002 по 16.05.2003 - Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п- р.1, п.а-в;
- з 07.06.2004 по 19.07.2005 - Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п- р.1, п.а-в;
- з 25.07.2005 по 23.01.2007 - Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п- р.1, п.а-в;
- з 24.01.2007 по 05.10.2008 - Ст.14, П/П, підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а- в;
- з 11.11.2008 по 31.12.2022 - Ст.14, П/П, підземні, інші;
- з 01.01.2023 по 31.08.2024 - Ст.14, П/П, підземні, інші;
- з 01.09.2024 по 30.09.2024 - Ст.14, П/П, підземні, інші.
Загальна тривалість пільгового стажу становить 23 року 10 місяців 26 днів, у тому числі за Списком № 1 - 7 років 11 місяців 10 днів.
Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, обставини справи щодо непроведення відповідачем перерахунку пенсії позивача, відповідно до приписів статті 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”, підтверджено відповідачем та доказами наявними в матеріалах адміністративної справи, а тому ці обставини не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.
Згідно ст. 3 Конституції України, держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі – Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. 
Статтею 27 Закону №1058-IV встановлено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою:
П = Зп х Кс, де:
П - розмір пенсії, у гривнях;
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;
Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Поряд з цим, частиною 1 ст. 28 Закону №1058-IV встановлено мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008 року № 345-VI (далі – Закон № 345-VI) спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів.
Статтею 1 Закону № 345-VI встановлено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
Згідно ст. 8 Закону № 345-VI, мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Аналіз зазначених норм дає можливість дійти висновку, що дія цього Закону поширюється на працівників, які зайняті на підземних роботах повний робочий день за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей, зокрема, й тих, що здійснюють добування уранових руд та інших підземних робіт.
Стаття 1 Закону № 345-VI для застосування положень цього закону вимагає дотримання чітких умов, а саме:
- робота за професією, яка пов`язана з видобутком вугілля, залізної руди, руд кольорових і рідкісних металів, марганцевих, уранових, магнієвих (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритних руд, робота на шахтобудівних підприємствах та в державних воєнізованих аварійно-рятувальних службах (формуваннях) у вугільній промисловості;
- віднесення професії до Списку №1;
- робота на підземних роботах повний робочий день.
Отже, виходячи з положень наведених норм, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону № 345-VI та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у Списку № 1, які були зайняті на підземних роботах саме повний робочий день.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28 січня 2014 року у справі № 21-455а13, від 24 червня 2014 року у справі № 21-236а14, від 20 січня 2016 року у справі № 459/6146/13-а та Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 392/17/17.
Верховний Суд у постановах у справі №345/4616/16 від 20.11.2018, у справі №345/4570/16-а від 06.02.2019, у справі №345/4462/16-а від 05.12.2019, у справі №345/3954/16-а від 11.07.2019 та інших дійшов висновку про те, що статтю 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» слід розглядати у нерозривному зв`язку зі Списком №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказ Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
Згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 08.10.2002 року, позивач у періоди з 03.10.1995 по 30.10.1995, з 31.10.1995 по 20.11.1995, з 06.12.1995 по 29.12.1998, з 11.11.2002 по 16.05.2003, з 07.06.2004 по 19.07.2005, з 25.07.2005 по 23.01.2007, з 24.01.2007 по 05.10.2008 працював за професією гірник підземний, гірник очисного вибою.
Зазначені професії віднесені до Списків №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162, від 16 січня 2003 р. № 36.
Також суд зазначає, що до Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202 (далі – Постанова № 202), віднесено усіх робітників, зайнятих протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівників і спеціалістів підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).
Поряд із цим, судом установлено, що професії, за якими працював позивач у спірні періоди належать як до відповідних Списків № 1, так і до Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі № 200/7615/24 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 18 серпня 2025 року), зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу позивача передбаченого Списком №1 за провідною професією (код ЗПЗ014А2), період перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з 11.11.2008 року по 30.09.2024 року на підставі ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Ураховуючи викладене, періоди пільгового стажу позивача з 03.10.1995 по 30.10.1995, з 31.10.1995 по 20.11.1995, з 06.12.1995 по 29.12.1998, з 11.11.2002 по 16.05.2003, з 07.06.2004 по 19.07.2005, з 25.07.2005 по 23.01.2007, з 24.01.2007 по 05.10.2008, з 11.11.2008 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 31.08.2024, з 01.09.2024 по 30.09.2024 належать до пільгового стажу позивача за Списком №1.
Відтак, загальна тривалість пільгового стажу за Списком № 1 становить більше 23 років, що відповідно дає право позивачу на призначення пенсії у розмірі, встановленому ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", чого відповідачем здійснено не було.
При цьому, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності в рішенні Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/7615/24 від 06.01.2025 зобов`язань стосовно обчислення пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, як визначено абзацом третім частини першої статті 28 Закону №1058 і статтею 8 Закону України від 02.09.2008 №345 «Про підвищення престижності шахтарської праці», оскільки призначення пенсії за рішенням суду іншим органом ПФУ та відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії позивача на підставі ст. 8 Закону України від 02.09.2008 №345 «Про підвищення престижності шахтарської праці», згідно його заяви, є окремими юридичними фактами, які мають різні юридичні наслідки, тому покликання відповідача на відсутність відповідних зобов`язань у рішенні суду, у якому відповідач не був стороною у справі, є неспроможним доводом.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши дії відповідача на відповідність приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що вони вчинені не у спосіб, що визначений Закону № 345-VI, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та без дотримання принципу пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Протилежне відповідачем не доведено.
Дискреційні повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови відповідності особи усім необхідним умовам для призначення пенсії у певному розмірі, у даному випадку застосування приписів Закону № 345-VI, що свідчить про те, що за законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. 
Враховуючи фактичні обставини цієї справи, питання щодо застосування положень ст. 8 Закону № 345-VI не можуть бути віднесені до дискреційних повноважень відповідача з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Отже, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства” (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Афанасьєв проти України” від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про ефективність способу захисту порушеного права позивача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, згідно квитанції про сплату судового збору № 2880-3266-2388-5971 від 10.09.2025 року.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.
В адміністративному позові позивачем заявлено вимоги щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.
На обґрунтування заявленої суми відшкодування позивачем надано до суду договір про надання правничої (юридичної) допомоги від 24 жовтня 2024 року № 10/10/24, акт наданих послуг по договору про надання правничої допомоги № 10\10\24 від 24.10.2024 року на суму 15000 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера № 09/09 від ”09” вересня 2025 року на суму 15000 грн.
Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. договору, Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки обумовлені Сторонами у Договорі.
Адвокатське бюро відповідно до узгоджених Сторонами доручень: надає Клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього перед фізичними особами, в органах державної влади, органах прокуратури, національної поліції України та СБУ, державної виконавчої служби, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій, зокрема у цивільних, господарських та адміністративних справах, у справах про адміністративні правопорушення, у справах окремого та наказного провадження, в кримінальному провадженні, в тому числі при оскарженні дій та бездіяльності службових та посадових осіб; представляє інтереси Клієнта з усіма правами, які надано законом позивачу (цивільному позивачу та відповідачу), відповідачу, потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику, у тому числі з правом пред`явлення позову, зміни підстав або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову, подання заяв та скарг, укладання мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимагати виконання судового рішення, оскарження рішення, постанов і ухвали суду, одержання, рішень, ухвал, виконавчого листа, наказу та пред`явлення його до виконання; з правом підписувати та подавати документи, зокрема заяви, клопотання, відводи, заперечення, скарги, уточнення, пояснення, запити, звернення, повідомлення, докази та інше; вести попередні переговори та узгоджувати процесуальні питання; отримувати документи, в тому числі відповіді, довідки, свідоцтва, витяги, виписки, рішення, ухвали, постанови, заочне рішення тощо, а також їх копії; сплачувати від імені Клієнта державне мито, судовий збір та інші необхідні платежі; вчиняти інші дії в інтересах Клієнта.
Згідно п. 3.1. договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до «31» грудня 2025 року, але в будь-якому випадку, до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.
Відповідно до п.п. 4.1., 4.2., 4.2. договору, гонорар є формою винагороди Адвоката за надання правової допомоги Клієнту.
За правову допомогу, передбачену в п. 1.2. Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар). Розмір винагороди Адвоката при наданні правової допомоги складає 3000,00 грн. за годину роботу.
Фактичні витрати щодо виконання Адвокатом зобов`язань за Договором, не включаються в розмір гонорару та оплачуються Клієнтом окремо, шляхом перерахування коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок Адвоката. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро правової (юридичної) допомоги і її вартість. Акт надсилається Клієнту Адвокатським бюро електронної поштою або поштою. На письмову вимогу Клієнта, Адвокатське бюро може надавати Акти про надання правової допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової (юридичної) допомоги із ідентифікацією.
Акт про надання правової (юридичної) допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання Клієнтом, останній не надав Адвокатському бюро письмові аргументовані заперечення на акт.
Згідно акту наданих послуг по договору про надання правничої допомоги № 10\10\24 від 24.10.2024 року, короткій зміст послуг: Ознайомлення з документами; складання позовної заяви про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вичинити певні дії; формування та подання позовної заяви до суду; представництво інтересів позивача у суді першої інстанції. Сторони претензій один до одного по предмету договору не мають. За даним актом підлягає сплаті 15 000,00 грн.
Відповідно до ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Поряд із цим, Велика Палата Верховного суду у своїй Постанові від 16 листопада 2022 року по справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначила наступне.
Щодо порядку обчислення гонорару.
За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).
Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру або погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. 
Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Так, зокрема, в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 Рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004 ним акцентувалася увага на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Велика Палата Верховного Суду виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року по справі № 280/2635/20 виснувано, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. 
У відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ст. 139 ч.1).
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові №280/1765/19 від 04 лютого 2020 року дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
В постанові Верховного Суду від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19, колегія суддів дійшла висновку, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховуючи висновки викладені в постанові Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі №810/795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенство права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.
Суд ураховує, що справи щодо пенсійного забезпечення віднесені до справ незначної складності, правове регулювання, а також судова практика у цій категорії справ є усталеною, тож заявлені стороною позивача витрати на правничу допомогу є очевидно завищеними.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про те, що на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3000 гривень.
Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд –

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ЄДРПОУ 13486010, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3), про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій від 08.07.2025 № 914270130790 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням пільгового стажу та часу перебування на інвалідності на підставі ст. 8 Закону України "Про престижність шахтарської праці".
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь судовий збір в розмірі 968 (Дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (Три тисячі) грн 00 коп. 
Повний текст рішення складено та підписано 26 лютого 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/). 

Суддя О.М. Кониченко