РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
20 квітня 2026 р.  Справа № 120/10168/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю рішення органу Пенсійного фонду щодо відмови у призначенні пенсії. Так, позивачка зауважує, що нею дотримано усіх законодавчих підстав для призначення їй пенсії. Разом з тим, відповідачем не враховано до страхового стажу період отримання компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позову. Зокрема, вказує на відсутність підстав для призначення пенсії, з огляду на порушення порядку звернення. Також вказує на відсутність можливості зарахувати відповідні періоди надання соціальних послуг, з огляду на відсутність сплати страхових внесків.
Ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив такі обставини.
30.04.2025 року позивачка засобами поштового зв`язку звернулася до територіального управління Пенсійного фонду Україну із заявою про призначення їй пенсії за віком.
Вказану заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.05.2025 року відмовлено в призначенні пенсії, з огляду на порушення позивачкою Порядку 22-1. Окрім того вказаним рішенням зауважено на неможливість зарахування періоду отримання компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, з огляду на відсутність відомостей про сплату страхових внесків.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у зарахуванні вказаного періоду, позивачка звернулася за захистом своїх прав до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується таким.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання обчислення страхового стажу, визначення осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню встановлені Законом України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якого визначальним у вирішенні питання обчислення страхового стажу визначено сплату страхових внесків (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV особи, починаючи з 1 січня 2018 року мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Як встановлено з рішення органу Пенсійного фонду у позивачки наявний страховий стаж у розмірі 26 років 03 місяці 17 днів.
Водночас до страхового стажу позивачки не зараховано період отримання допомоги по догляду за чоловіком з інвалідністю ІІ групи - з 01.06.2018 року по 31.05.2019 року, з 01.10.2019 року по 31.07.2020 року, з 01.09.2020 року по 30.06.2024 року.
Суд наголошує, що спірні правовідносини у цій справі пов`язані виключно із неврахуванням зазначених періодів. Відтак, суд надає оцінку мотивам рішення виключно у частині наявності відповідно страхового стажу.
Відповідно до статті 11 Закону № 1058-IV, один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.
Тобто за змістом цієї статті до стажу роботи зараховуються періоди протягом якого особа була зайнята суспільно корисною працею у вигляді догляду за іншими особами.
До числа таких осіб належать інваліди 1 групи, діти-інваліди та пенсіонери, які за висновком медичного закладу потребують постійного стороннього догляду.
Натомість як свідчать матеріали справи, позивачка здійснювала догляд за своїм чоловіком, який є особою з інвалідності ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
Таким чином, передбачені законом підстави для зарахування спірних періодів до стажу роботи позивачки відсутні.
З огляду на вказане, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного суду ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Солов`янськ, Донецька обл., код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя Альчук Максим Петрович