Справа 206/1166/26 
Провадження 2/206/1371/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року  м. Дніпро 

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Гаркуші В.В.,
за участю секретаря судового засідання Дуб В.С.,
представника позивача – Самсонова Н.В.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа — ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,-
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_3 — адвокат Самсонова Н.В. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа — ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, в якому просить суд:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 лютого 2026 року до закінчення навчання; 
- судові витрати покласти на відповідача.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час перебування у шлюбі з відповідачем останній належної матеріальної участі в утриманні сім`ї та їхнього сина не брав, а після розірвання шлюбу вона самостійно продовжила піклуватися про спільного сина ОСОБА_2 . За твердженням позивача, відповідач коштів на утримання сина не надавав, його потребами належним чином не цікавився, а домовленості щодо добровільної сплати аліментів між ними досягнуто не було.
Як зазначено у позовній заяві, на даний час повнолітній син сторін ОСОБА_4 проживає разом із позивачем та перебуває на її повному утриманні. Також позивач посилається на те, що син продовжує навчання у НТУ «Дніпровська політехніка», є студентом 1 курсу заочної форми навчання механіко-машинобудівного факультету, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги на проїзд до місця навчання, харчування, одяг, придбання навчальних матеріалів та інші витрати. На думку позивача, у період навчання син не має можливості самостійно забезпечувати себе у повному обсязі.
Позивач також зазначає, що відповідач є працездатною особою, офіційно зареєстрований як фізична особа-підприємець, має регулярний дохід та, за відомостями позивача, володіє нерухомим майном, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Крім того, позивач вказує, що інших утриманців у відповідача немає.
Посилаючись на положення статей 199, 200 Сімейного кодексу України, позивач вважає, що відповідач як батько повинен брати участь в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з чим просить стягнути з нього аліменти у вказаному в позові розмірі (а.с. 1-2).
Позивач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином, представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити з підстав, викладених в ньому.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, пояснивши, що син дійсно навчається, але на бюджеті та на заочній формі навчання, на проїзд та харчування в навчальному закладі кошти не витрачає, крім того син неофіційно працює у вільний від навчання час, коштів на все необхідне йому вистачає. Проживає він разом з матір`ю, але часто приходить до нього додому та може харчуватись у нього. Якщо сину потрібно на щось кошти відповідач йому надає. Крім того, відповідач зазначив, що працює підприємцем, має дохід близько 10 тис. в місяць та ще близько 5 тис. отримує дохід від оренди нерухомості. За комунальні послуги, дружина сплачує самостійно, проте, він оплачує послуги «Інтернет», однак доказів на підтвердження цього суду не надавав.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що проживає разом з матір`ю, але і у батька часто буває, оскільки вони проживають неподалік, навчається у НТУ «Дніпровська політехніка» на 1 курсі на заочній формі навчання. Навчання проходить дистанційно, до університету майже не їздить, кошти на навчання не витрачає, батько оплачує інтернет. Також ОСОБА_2 пояснив, що у вільний від навчання час працює у службі доставки, отримує дохід близько 15 тис. на місяць, на життя і все необхідне йому вистачає. Продукти додому купують як мати, так і він з власних зароблених коштів. Комунальні послуги оплачує мама.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2026, справу передано на розгляд судді Гаркуші В.В. (а.с. 20).
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 24.03.2026 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи (а.с. 23).
30.03.2026 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 25).
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.02.2008 Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 5).
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019 шлюб між батьками ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується копією вказаного судового рішення (а.с. 6-7).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2026/000377811 від 09.01.2026, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8). 
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2026/000626827 від 14.01.2026, за цією ж адресою зареєстрована і ОСОБА_3 (а.с. 9).
Згідно з довідкою НТУ «Дніпровська політехніка» № 4/26 від 12.01.2026, ОСОБА_2 навчається на 1 курсі механіко-машинобудівного факультету за заочною формою навчання, зарахований з 01 вересня 2025 року на підставі наказу № 697/с від 08 серпня 2025 року. Отже, на час розгляду справи третя особа після досягнення повноліття продовжує навчання (а.с. 10).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого 06.02.2026, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 15.01.2008, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , основний вид економічної діяльності — 13.92 Виробництво готових текстильних виробів, крім одягу (а.с. 11-12).
Також з наданої позивачем актуальної інформації про нерухомість вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності:
- квартира за адресою: АДРЕСА_3 , частка власності 1/1, право власності зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2003; 
- житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_4 , частка власності 1/1, право власності зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2024 (а.с. 13-15). 
Крім того, згідно з вказаною актуальною інформацією про нерухомість, у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , відомості про обтяження відсутні.
Таким чином, судом установлено, що повнолітній син сторін після досягнення повноліття продовжує навчання, проживає разом із матір`ю, а відповідач є працездатною особою, зареєстрованою як фізична особа-підприємець, та володіє нерухомим майном.
Отже, між сторонами виник спір щодо наявності правових підстав для стягнення з батька аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, з урахуванням потреби останнього у матеріальній допомозі та можливості відповідача таку допомогу надавати.

ІV. Норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення.
Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. 
Отже, для виникнення у батьків обов`язку утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, необхідна сукупність таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку понад 18 років, але менше 23 років; продовження ними навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 
Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги також можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. 
Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також, при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд зазначив, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів. 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є повнолітнім сином сторін, досяг 18-річного віку, однак не досяг 23 років, та продовжує навчання у НТУ «Дніпровська політехніка» на 1 курсі механіко-машинобудівного факультету за заочною формою навчання, будучи зарахованим з 01.09.2025. Таким чином, перша та друга із передбачених статтею 199 СК України умов у даному випадку наявні. 
Разом з тим, вирішальним для правильного вирішення спору у цій справі є встановлення наявності або відсутності у повнолітнього сина сторін саме потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання. Сам по собі факт досягнення повноліття та продовження навчання не є безумовною підставою для стягнення аліментів з батьків, оскільки закон пов`язує виникнення такого обов`язку ще й з доведеністю потреби повнолітньої дитини у матеріальному утриманні. 
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд бере до уваги, що із довідки навчального закладу вбачається навчання третьої особи за заочною формою, а зі змісту його особистих пояснень у судовому засіданні встановлено, що навчання проходить дистанційно, до університету він майже не їздить, коштів на навчання не витрачає, у вільний від навчання час працює у службі доставки, отримує дохід близько 15 000 грн на місяць, і цих коштів, за його ж словами, на життя і все необхідне вистачає. Також третя особа підтвердив, що продукти додому купує як мати, так і він за власні кошти. 
Крім того, відповідач послідовно заперечував проти позову, посилаючись на те, що син навчається на бюджетній основі та на заочній формі навчання, істотних витрат на проїзд і харчування за місцем навчання не несе, працює та має власний дохід, якого йому вистачає. Наведені доводи відповідача у цій частині узгоджуються з поясненнями самої третьої особи, наданими безпосередньо в судовому засіданні. 
При цьому позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про конкретний обсяг та характер щомісячних витрат повнолітнього сина, пов`язаних саме з продовженням навчання, та про недостатність його власного доходу для забезпечення таких витрат. Матеріали справи не містять доказів оплати навчання, значних витрат на регулярний проїзд до навчального закладу, витрат на найм житла за місцем навчання, придбання спеціальних навчальних матеріалів чи інших обставин, які б об`єктивно підтверджували неможливість самостійного забезпечення повнолітнім сином своїх потреб. Навпаки, зі зібраних доказів убачається, що третя особа фактично поєднує навчання з роботою та сам визнає достатність власного заробітку для покриття звичайних життєвих витрат. 
Суд враховує, що відповідач є працездатною особою, зареєстрований як фізична особа-підприємець та володіє нерухомим майном. Однак сама лише наявність у батька потенційної можливості надавати матеріальну допомогу не є достатньою підставою для задоволення позову за відсутності іншої обов`язкової умови, а саме доведеної потреби повнолітнього сина у такій допомозі у зв`язку з продовженням навчання. Умови, передбачені статтею 199 СК України, мають існувати у сукупності. 
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявності передбачених законом підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки хоча факт продовження навчання третьою особою підтверджений, однак належними та достатніми доказами не підтверджено його потребу в матеріальній допомозі саме від батька. Відтак позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню. 
Відповідно до статті 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.
Разом з тим, оскільки позивач у даній справі звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, підстав для стягнення судового збору з відповідача немає.
На підставі ст.ст. 12, 81, 89, 141, 259, 263–265, 268, 354, 355 ЦПК України, статтями 199, 200 СК України, суд, – 
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача — ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Гаркуша