Справа № 462/10244/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2026 року м. Львів
Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючої судді Постигач О. Б., секретаря судового засідання Глушко С. І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

представник позивача – Гончарук Д. Р. звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 13.11.2021 року № 3648506892/750447 у розмірі 11 700,00 грн. та судові витрати.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13.11.2021 року між первісним кредитором ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання фінансового кредиту № 3648506892/750447 строком на 30 днів, тобто до 12.12.2021 року, відповідно до умов якого первісний кредитор зобов`язався надати відповідачу кредит в межах суми 4 000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти у розмірі фіксованої стави у розмірі 2,5% на день за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 12 серпня 2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») (фактор) укладено Договір факторингу № 12082022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб – боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 12.08.2022 року до Договору факторингу від 12.08.2022 року № 12082022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11 700,00 грн. Всупереч умовам вказаного Договору відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором про надання фінансового кредиту від 13.11.2021 року № 3648506892/750447 в розмірі 11 700,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 7 700,00 грн. – сума заборгованості за відсотками. На підставі викладеного, просить суд позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 22.12.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі повідомлявся належним чином, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, скерованим за його зареєстрованим місцем проживання.
Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників про відкриття провадження у справі, а надсилання листа рекомендованою поштою на фактичну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним чином здійсненим, оскільки подальше отримання кореспонденції адресатом не залежить від волі та контролю відправника, зокрема й суду.
Указана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б, від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 постановах Верховного Суду від 18.03.2021 року, у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б.
Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, будь-яких заяв, клопотань від нього теж не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.11.2021 року між первісним кредитором ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 3648506892/750447 (далі – Договір) /а.с. 6-7/.
Указаний Договір підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором «R37304» у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі 7 Реквізити та підписи сторін.
Крім цього, до укладення вказаного Договору відповідач приєднався до Публічної пропозиції (оферти) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.eurogroshi.com.ua/, яка відповідно до п. 1.8. Договору є невід`ємною частиною цього Договору та підписана відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «R37304» /а.с. 8-9/.
За умовами п. 1.1.-1.-3. Договору, відповідач отримав кредит у сумі 4 000,00 грн строком на 30 днів із встановленою датою повернення 12.12.2021 року та фіксованою денною процентною ставкою у розмірі 2,5%.
Згідно з п. 1.7. Договору товариство надає кредит шляхом його переказу на рахунок клієнта протягом 3-х календарних днів з дня укладення договору. Сума коштів вважається наданою в день здійснення банківського переказу товариством, від цього дня починається відлік перебігу строку оплати.
У п. 2.4. Договору сторони узгодили, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
Відповідно до п. 6.1. Договору, такий складений українською мовою та підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» 
Підписанням цього Договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства, а також Положення про конфіденційність Товариства, Повідомлення про обробку персональних даних та клієнтів Товариства та згоди на передачу і отримання інформації до та з БКІ, а також від операторів мобільного зв`язку (п. 6.6. Договору).
Відповідно до Паспорта споживчого кредиту до Договору про надання фінансового кредиту від 13.11.2021 року № 3648506892/750447, який також підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором «R37304», сторонами погоджено наступні умови: тип кредиту – позика; сума/ліміт кредиту – 4 000,00 грн; строк кредитування – 30 днів; спосіб та строк надання кредиту – безготівковим шляхом (кредитні кошти надаються шляхом переказу на банківську карту споживача) на строк, визначений договором; процентна ставка, відсотків річних – процентна ставка 2,50% в день, річна відсоткова ставка – 912,50%; загальні витрати за кредитом – 750,00 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом – 1 750,00 грн; реальна річна процентна ставка – 114432,08% /а.с. 8-9/.
У п. 2.1. Договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до Графіку платежів, який є Додатком № 1 до Договору про надання фінансового кредиту від 13.11.2021 року № 3648506892/750447, визначено дату видачі кредиту 13.11.2021 року, дату повернення кредиту 12.12.2021 року, та загальну вартість кредиту 7 000,00 грн., який також підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «R37304» /а.с. 7/.
12 серпня 2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») (фактор) укладено Договір факторингу № 12082022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб – боржників /а.с. 11-15/.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 12.08.2022 року до Договору факторингу від 12.08.2022 року № 12082022, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за Договором про надання фінансового кредиту від 13.11.2021 року № 3648506892/750447 в сумі 11 700,00 грн., з яких 4 000,00 грн. – сума заборгованості основною сумою боргу та 7 700,00 грн. – сума заборгованості за відсотками /а.с. 17/.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту від 13.11.2021 року № 3648506892/750447 заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 28.02.2025 року становить 11 700,00 грн. та складається з: 4 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту та 7 700,00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами /а.с. 10/.
Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
При цьому, в ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Договори, укладені між сторонами в електронній формі, мають силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі № 757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 20.06.2022 року у справі № 757/40396/20, від 04.12.2023 року у справі № 212/10457/21.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом позивача підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що відповідач всі умови Договору цілком зрозумів та підтвердив те, що сторони Договору діяли свідомо, були вільні в його укладенні, вільні у виборі контрагента та умов Договору.
Будь-які докази протиправності дій третіх осіб щодо ОСОБА_1 , які стосуються підписання договору про надання фінансового кредиту, у матеріалах справи відсутні.
Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Однак, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 2 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
У постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 464/3214/16 Верховний Суд виснував, що по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, зокрема, позикодавцем, з метою визначення суми боргу з урахуванням умов договору, періоду користування кредитними коштами тощо, з яким суд може погодитись або ж навести свій розрахунок, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості.
Виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 року в справі №200/5647/18, від 25.05.2021 року в справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року в справі №204/2972/20, від 13.10.2021 року в справі № 209/3046/20, від 26.10.2022 року в справі №333/5483/20 та інших.
Отже, для правильного вирішення даного спору, ключовим моментом також є виникнення кредитних правовідносин між ОСОБА_1 та первісним кредитором ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» з одночасним отриманням відповідачем коштів у кредит.
Крім цього, відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) дійшов висновку проте, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Так, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
Крім цього, Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц дійшов таких висновків: «Доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Відповідно до Договору факторингу від 12.08.2022 року № 12082022 документація являє собою оригінали документів, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, зокрема платіжне доручення або інше документальне підтвердження перерахування коштів на рахунок, вказаний боржником (на вимогу). 
Згідно п. 4.1.-4.3. Договору факторингу від 12.08.2022 року № 12082022 клієнт зобов`язується надати документацію по боржниках, зазначених у Реєстрі Боржників протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, але в будь-якому разі не раніше дня сплати фактором ціни продажу. Передача Документації здійснюється шляхом укладення між сторонами відповідного Акту прийому-передачі документації за формою, встановленою в Додатку № 3 до цього Договору. Якщо у Фактора виникне необхідність в отриманні документального підтвердження перерахування коптів на рахунок Боржника та/або детального розрахунку простроченої заборгованості та всіх інших платежів по кожному платіжному періоду та підстави їх нарахування, в тому числі, але не виключно, в разі отримання фактором вимоги позичальника (споживача), його близьких осіб, представника, спадкоємця, поручителя або майнового поручителя, запиту від Національного Банку України, правоохоронних чи інших контролюючих органів, Клієнт зобов`язаний надати документальне підтвердження перерахування коштів на рахунок Боржника та/або детальний розрахунок простроченої заборгованості та всіх інших платежів по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання відповідного запиту Фактора. В разі надходження від Фактора запиту на отримання документального підтвердження перерахування коштів на рахунок Боржника та/або детального розрахунку простроченої заборгованості та всіх інших платежів по кожному платіжному періоду та підстави їх нарахування по більше ніж 10 кредитним договорам протягом 1 (одного) робочого дня, строк надання запитуваних документів може бути збільшений за погодженням Сторін.
Крім цього, відповідно до п. 5.4.1 Договору факторингу від 12.08.2022 року № 12082022 серед документів, відсутність яких унеможливлює стягнення заборгованості боржників, в тому числі є платіжне доручення або інше документального підтвердження перерахування коштів на рахунок, вказаний боржником.
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема, у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21).
Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012).
Разом із тим, позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надано суду жодного документа, який би підтверджував видачу коштів за договором позики, зокрема перерахування коштів відповідачу у будь-який спосіб позикодавцем ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» позичальнику ОСОБА_1 , а відтак відсутні й докази належного виконання п. 1.7 Договору. Зокрема, позивач, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості, у позовній заяві не обґрунтував, яким чином підтверджується факт видачі кредиту. 
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.
Реєстр боржників, на який посилається позивач у позові не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості, оскільки інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Іншими словами зазначений документ є лише твердженням позивача, які підлягають доведенню на загальних підставах.
Крім того, посилання виключно на розрахунок заборгованості за кредитним договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.
Так, у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 року у справі № 910/3105/21, також зазначено: «Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17.
Хоча представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, та зазначив докази, що, на його думку, підтверджують ці обставини, однак не заявляв клопотань про вжиття заходів забезпечення доказів, не вказував на докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою з поважних причин, і не подавав клопотань про їх витребування.
Поряд із цим, за змістом ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Крім цього, суд звертає увагу що відповідно до п. 3.1.8. Договору товариство має право відмовити клієнту у наданні кредиту (не перерахувати кошти) і після укладення Договору, виходячи із власної оцінки платоспроможності клієнта, що свідчить про відсутність безумовності виникнення грошового зобов`язання.
Відтак, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження набуття на підставі Договору факторингу від 12.08.2022 року № 12082022 права вимоги за Договором про надання фінансового кредиту від 13.11.2021 року № 3648506892/750447, який укладено між ТОВ «Кредитна група «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 .
У зв`язку із недоведенням позивачем належними доказами факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання позикодавцем (первісним кредитором) умов вищезазначеного кредитного договору, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту від 13.11.2021 року № 3648506892/750447 у суду відсутні.
Вказане відповідає правовим позиціям за наслідками розгляду подібних правовідносин, викладених у постановах Київського апеляційного суду від 02.02.2026 року у справі № 361/2725/25, від 02.02.2026 року у справі № 756/12944/24, від 02.02.2026 року у справі № 755/21567/24, Харківського апеляційного суду від 04.02.2026 року у справі № 642/2063/25, у постановах Львівського апеляційного суду від 11.04.2025 року у справі № 442/5083/24, від 02.10.2025 року у справі № 464/8657/24, від 20.10.2025 року у справі № 445/493/25, від 24.11.2025 року у справі № 438/90/25, від 21.01.2026 року у справі № 465/8459/23, Верховного Суду, викладеній у подібних правовідносинах, зокрема у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №755/2284/16-ц, від 30 серпня 2022 року у справі №509/2976/19 тощо.
При цьому, згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного від 08.10.2020 року в справі №194/1126/18, саме в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору, а і факт передачі грошей позичальнику.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «UnionAlimentariaSanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до вимог ч. 3 та 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). 
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова ВС від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). 
При цьому, на недопустимості застосування судами концепції негативного доказу, яка сама по собі порушує принцип змагальності, оскільки допускає можливість вважати доведеним твердження позивача через відсутність спростування цього твердження відповідачем, неодноразово вказував Верховний Суд, зокрема, в своїх постановах від 23.10.2019 року в справі № 917/1307/18 та від 27.05.2020 року в справі № 2-879/13.
За загальними правилами доказування, визначеними ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).
Вимога до відповідача доводити факт неотримання коштів є застосовною лише після доведення позивачем факту перерахування кредитних коштів, та за своїм змістом фактично означає покладення обов`язку доказування негативного факту, що суперечить засадам цивільного судочинства.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.
На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку про те, що позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не довів належними та допустимими доказами наявності у нього права вимоги до відповідача ОСОБА_1 спірним Договором про надання фінансового кредиту від 13.11.2021 року № 3648506892/750447, оскільки такий факт не знайшов свого підтвердження і під час розгляду справи, а отже у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із недоведеністю заявлених позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно статті 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то сплачені позивачем при подачі позову судові витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного судушляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: /підпис/
З оригіналом згідно. Оригінал рішення міститься в матеріалах справи № 462/10244/25. Рішення не набрало законної сили.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Копія виготовлена 

Суддя: Постигач О.Б.