№ 207/5861/23 
№ 2/207/397/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Кам`янське
Південний районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді Юрченко І.М.
при секретарі Сівачук А.А.
за участі:
представника позивача ОСОБА_1 
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про розірвання кредитного і іпотечного договорів у зв`язку з належним виконанням зобов`язань та вилучення запису з Державного реєстру речових правна нерухоме майно щодо об`єкту обтяження,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання припиненими кредитного і іпотечного договорів у зв`язку з належним виконанням зобов`язань та вилучення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту обтяження.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 17 травня 2006 року між ОСОБА_3 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» укладений Кредитний договір № DZB0GK00770153, відповідно до якого ПриватБанк надав йому кредитні кошти у розмірі 11900,00 доларів США на купівлю квартири АДРЕСА_1 , та 1890,00 доларів США – на сплату страхових платежів, на строк до 16.05.2021 року зі щомісячною сплатою відсотків у розмірі 1% та щомісячної комісії у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту.
17 травня 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року між ОСОБА_3 та Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» був укладений Іпотечний договір № DZB0GK00770153, згідно умов якого Позивач надав в іпотеку нерухоме майно: квартиру, загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить Позивачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В. 17 травня 2006 року (реєстраційний номер 2163), а також накладена заборона відчуження вищевказаної квартири до припинення чи розірвання іпотечного договору та зареєстрована в реєстрі за № 2164.
Крім того, 17 травня 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року ПриватБанк уклав договори поруки з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .
Згідно з пунктом 2.3.3 Кредитного договору № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року, Банк на власний розсуд має право змінити умови договору: вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом спрямування відповідного повідомлення або розірвати договір в судовому порядку. 
Відповідач скористався своїм вищевказаним правом і свою вимогу про дострокове виконання зобов`язань за цим договором виклав в позовній заяві про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку подав до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська 09 вересня 2015 року.
21 грудня 2015 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська було винесено рішення по цивільній справі № 207/4138/15-ц за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року, яким солідарно стягнуто з них заборгованість у розмірі 8412,72 доларів США, яка складалася з наступного: заборгованості за кредитом – 7643,23 доларів США; заборгованості за процентами – 571,78 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом – 122,92 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 74,79 доларів США, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2665,15 грн. Вищезазначене рішення набрало чинності 04.01.2016 року.
Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Постановою Верховного Суду України від 28.03.2018 р. по справі № 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) закріплена правова позиція про припинення нарахування процентів у випадку пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплаті процентів.
У зв`язку з вищенаведеним, після подання 09 вересня 2015 року позовної заяви до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська АТ КБ «ПриватБанк» був зобов`язаний припинити нарахування процентів за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року.
Однак Відповідач, всупереч вимогам цивільного законодавства, вдруге подає позовну заяву до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором №DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року та договорами поруки у розмірі 9711,92 доларів США, яка складалася з наступного: заборгованості за процентами – 3780,51 доларів США; заборгованості за комісією – 949,62 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 04.08.2015 року по 20.09.2018 року – 4981,79 доларів США.
07 травня 2019 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська ухвалено рішення по цивільній справі № 207/1779/18, згідно з яким суд відмовив АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Рішення набрало чинності 01 липня 2019 року.
Крім того, 12 серпня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» втретє подає позовну заяву до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року за період з 14 квітня 2016 року по 15 липня 2022 року у розмірі 2056,96 доларів США, яка становить 3% річних від простроченої суми.
27 квітня 2023 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська винесено рішення по цивільній справі № 207/2203/22, згідно з яким суд відмовив АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Рішення набрало чинності 21 вересня 2023 року після винесення постанови Дніпровським апеляційним судом, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Позивач зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк», після отримання виконавчих листів по цивільній справі № 207/4138/15-ц, направив їх до Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса). 
21 березня 2016 року було відкрито чотири виконавчих провадження з примусового виконання виконавчих листів № 207/4138/15-ц від 21.12.2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 (ВП № 50586739), ОСОБА_4 (ВП №50587237), ОСОБА_5 (ВП № 50586966) та ОСОБА_6 (ВП № 50587387) на користь ПриватБанку заборгованості у розмірі 8412,72 доларів США та судового збору у розмірі 2665,15 грн. 
У зв`язку з повним фактичним виконанням вимог виконавчих документів, тобто з причини сплати боржниками суми боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у повному обсязі, 06 вересня 2023 року державним виконавцем Південного ВДВС Гезою А.С. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №50587387 відносно ОСОБА_6 , а також 11 вересня 2023 року винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень: № 50586739 відносно ОСОБА_3 , № 50587237 відносно ОСОБА_4 , № 50586966 відносно ОСОБА_5 . 
Статтею 598 Цивільного кодексу України (надалі за текстом – ЦК України) передбачені підстави припинення зобов`язання, а саме: зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. 
Відповідно до частини 1 статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частинами 1, 2 статті 651 ЦК України передбачені підстави для зміни або розірвання договору: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. 
Згідно з частинами 2, 3 статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
Таким чином, у зв`язку з виконанням Позивачем в повному обсязі вимог Відповідача про дострокове погашення всієї суми заборгованості за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17.05.2006 року у розмірі 8412,72 доларів США, визначеної рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 21.12.2015 року, Позивач вважає правовідношення за вищевказаним договором припиненими.
Щодо визнання іпотечного договору припиненим.
Згідно з частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Пунктом 1 частини 1 статті 593 ЦК України встановлено, що право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобо в`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Частиною 3 статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Пунктом 27 Іпотечного договору № DZB0GK00770153 від 17.05.2006 року передбачено, що термін дії договору – до повного виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором та всім додатковим угодам до нього.
Таким чином, у зв`язку з повним виконанням Позивачем зобов`язань за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року настали юридичні наслідки прининення Іпотечного договору № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року.
На підставі зазначеного позивач 02.12.2024 року уточнив свої позовні вимоги та просив суд: розірвати Кредитний договір № DZB0GK00770153 від 17.05.2006 року та Іпотечний договір № DZB0GK00770153 від 17.05.2006 року, укладені між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», ЄДРПОУ: 14360570 (юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1-Д) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з виконанням у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 21.12.2015 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором; вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснений державним реєстратором: приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Віктором Вікторовичем та зареєстрований в реєстрі № 2164, на підставі Іпотечного договору № DZB0GK00770153 від 17.05.2006 року, зареєстрованого в реєстрі № 2163, щодо об`єкту обтяження – квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_3 ; судові втрати не стягувати з відповідача. 
.Представник позивача Малюк О.П в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Пояснила, що на даний момент рішення суду, за яким були відкриті виконавчі провадження виконане у повному обсязі. У задоволенні інших позовних вимог, в тому числі і вимог про стягнення 3% річних АТ КБ «Привтабанк» було відмовлено, всі рішення набрали законної сили, Таким чином АТ КБ «Приватбанк» не може стягувати 3% річних за період з 14 квітня 2016 року по 15 липня 2022 року, оскільки судом з даного приводу вже ухвалено рішення і воно набрало чинності. На даний час представника відповідача посилається лише на те, що буцімто існує якась міфічна заборгованість, разом з цим ніяких доказів з даного приводу суду не надано.
Представник відповідача ОСОБА_2 17.10.2025 року надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що АТ «Приватбанк» не визнає позовні вимоги в повному обсязі та вважає за необхідне надати наступні заперечення по суті позовних вимог. 
Норма ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.
21 грудня 2015 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська було винесено рішення по цивільній справі № 207/4138/15-ц за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17.05.2006 року, яким солідарно стягнуто з них заборгованість у розмірі 8412,72 доларів США станом на 03.08.2015 року.
06.09.2023 року державним виконавцем Південного ВДВС Гезою А.С. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №50587387 відносно ОСОБА_6 ; 11 вересня 2023 року винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень: № 50586739 відносно ОСОБА_3 , № 50587237 відносно ОСОБА_4 , № 50586966 відносно ОСОБА_5 .
Рішення по справі № 207/4138/15-ц було виконано лише 11.09.2023 року. Отже, за період з 03.08.2015 року по 11.09.2023 року банк має право на стягнення із ОСОБА_3 заборгованості нарахованої у зв`язку з простроченням виконання рішення суду.
При цьому, рішенням по справі № 207/2203/22 встановлено, що з 14 квітня 2016 року по 15 липня 2022 року ОСОБА_3 має заборгованість у розмірі 2 056,96 доларів США, з яких: 2 056,96 доларів США - 3% річних від простроченої суми. Банку було відмовлено у позові через пропуск строку позовної давності, а не через відсутність боргу ОСОБА_3 за кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17.05.2006 року. 
Враховуючи, що рішенням по справі № 207/2203/22 встановлено наявність боргу ОСОБА_3 за кредитним договором, підстави для визнання зобов`язання припиненим у зв`язку з належним виконанням — відсутні.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 заперечував. Суду пояснив, що заборгованість по кредитному договору погашена лише в 2023 році, отже АТ «Приватбанк» має право на стягнення 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань. При цьому представник відповідача не зміг конкретизувати, яку ж все ж таки суму винен позивач АТ «Приватбанк». 
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.
Так, судом встановлено, що 17 травня 2006 року між ОСОБА_3 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» укладений Кредитний договір № DZB0GK00770153, відповідно до якого ПриватБанк надав йому кредитні кошти у розмірі 11900,00 доларів США на купівлю квартири АДРЕСА_1 , та 1890,00 доларів США – на сплату страхових платежів, на строк до 16.05.2021 року зі щомісячною сплатою відсотків у розмірі 1% та щомісячної комісії у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту. 
Відповідно до пункту 1.3 вказаного договору, зобов`язання позичальника за договором забезпечуються нерухомим майном, квартирою яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (арк. с. 8-9).
17 травня 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року між ОСОБА_3 та Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» був укладений Іпотечний договір № DZB0GK00770153, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В. 17 травня 2006 року (реєстраційний номер 2163). згідно умов якого Позивач надав в іпотеку нерухоме майно: квартиру, загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить Позивачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. У пункті 27 договору зазначено, що термін дії договору – до повного виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором та всім додатковим угодам до нього.
У зв`язку із посвідченням вказаного договору іпотеки, приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В. 17 травня 2006 року було накладено заборону на відчуження зазначеної квартири до припинення чи розірвання договору (арк. с. 10-13).
У якості забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, 17 травня 2006 року були укладені договори поруки: № DZB0GK00770153/1 з ОСОБА_4 , № DZB0GK00770153/2 з ОСОБА_5 , № DZB0GK00770153/3 з ОСОБА_6 . 
21 грудня 2015 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська було винесено рішення по цивільній справі № 207/4138/15-ц за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року, яким солідарно стягнуто з них заборгованість у розмірі 8412,72 доларів США, яка складалася з наступного: заборгованості за кредитом – 7643,23 доларів США; заборгованості за процентами – 571,78 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом – 122,92 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 74,79 доларів США, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2665,15 грн. Вищезазначене рішення набрало чинності 04.01.2016 року (арк. с. 14-15).
30.05.2018 року АТ КБ «Приватбанк» подає позовну заяву до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором №DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року та договорами поруки у розмірі 9711,92 доларів США, яка складалася з наступного: заборгованості за процентами – 3780,51 доларів США; заборгованості за комісією – 949,62 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 04.08.2015 року по 20.09.2018 року – 4981,79 доларів США.
07 травня 2019 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська ухвалено рішення по цивільній справі № 207/1779/18, згідно з яким суд відмовив АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Рішення набрало чинності 01 липня 2019 року (ар.с.16-18).
Крім того, 12 серпня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» втретє подає позовну заяву до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року за період з 14 квітня 2016 року по 15 липня 2022 року у розмірі 2056,96 доларів США, яка становить 3% річних від простроченої суми.
27 квітня 2023 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська винесено рішення по цивільній справі № 207/2203/22, згідно з яким суд відмовив АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Рішення набрало чинності 21 вересня 2023 року після винесення постанови Дніпровським апеляційним судом, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін (арк. с. 61-67).
21 березня 2016 року було відкрито чотири виконавчих провадження з примусового виконання виконавчих листів № 207/4138/15-ц від 21.12.2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 (ВП № 50586739), ОСОБА_4 (ВП №50587237), ОСОБА_5 (ВП № 50586966) та ОСОБА_6 (ВП № 50587387) на користь ПриватБанку заборгованості у розмірі 8412,72 доларів США та судового збору у розмірі 2665,15 грн. 
У зв`язку з повним фактичним виконанням вимог виконавчих документів, тобто з причини сплати боржниками суми боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у повному обсязі, 06 вересня 2023 року державним виконавцем Південного ВДВС Гезою А.С. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №50587387 відносно ОСОБА_6 (арк. с. 28); 11 вересня 2023 року винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень: № 50586739 відносно ОСОБА_3 (арк. с. 25), № 50587237 відносно ОСОБА_4 (арк. с. 26), № 50586966 відносно ОСОБА_5 (арк. с. 27).
Після погашення заборгованості за кредитним договором на підставі рішення суду стягувач банк не звертався до державного реєстратора із заявою про скасування державної реєстрації обтяження майна іпотекою.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
У частині першій статті 599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18.
Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська від 21 грудня 2015 року були задоволені вимоги банку повністю, а тому з моменту пред`явлення вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а банк втратив можливість нарахування та стягнення з позичальника основного боргу, процентів за його користування та пені.
Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі ж правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18); від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154 цс 18).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина 1 статті 546 ЦК України).
В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 598, стаття 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац 2 частина перша стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її, з інших підстав, передбачених цим Законом (стаття 17 Закону України «Про іпотеку»).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21) зроблено висновок, що «з урахуванням того, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2010 року з ОСОБА_1 на користь банку стягнута в повному обсязі заборгованість за тілом кредиту, вказане судове рішення виконано повністю, що підтверджується постановою від 07 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 25251543, відомості про скасування постанови державного виконавця від 07 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 25251543 в матеріалах справи відсутні, наявні підстави вважати зобов`язання за кредитним договором виконаним. За таких обставин, суд апеляційної інстанції зробив вірний висновок, що з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2010 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, припинилися зобов`язання позивача як за договором кредиту, так і за договором іпотеки. Зазначене узгоджується із висновком, що міститься у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16 (провадження № 14-88цс19)».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року у справі № 686/4303/18 (провадження № 61-2882св19) зазначено, що «у пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)».
Судом встановлено, що рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська від 21 грудня 2015 року у справі № 207/4138/15-ц, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року, виконано повністю, що підтверджується постановою державного виконавця Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гези А.С. від 06 вересня 2023 року про закінчення виконавчого провадження №50587387 відносно ОСОБА_6 , а також постановами від 11 вересня 2023 року про закінчення виконавчих проваджень: № 50586739 відносно ОСОБА_3 , № 50587237 відносно ОСОБА_4 , № 50586966 відносно ОСОБА_5 . Відомості про скасування вказаних постанов державного виконавця в матеріалах справи відсутні, отже, наявні підстави вважати зобов`язання за кредитним договором, виконаним.
Таким чином, з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, припинилися зобов`язання боржників як за договором кредиту, так і за договором іпотеки.
Відповідно до ч1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Поняття охоронюваного законом інтересу в логічно-смисловому зв`язку з поняттям суб`єктивного права визначено в Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Одним з таких законних інтересів є інтерес до правової визначеності у відносинах у суспільстві для знання та розуміння своїх прав й обов`язків, а також передбачуваності наслідків своїх дій чи бездіяльності.
Якщо дії або бездіяльність інших осіб створюють для особи правову невизначеність щодо її прав і обов`язків у відносинах із цими особами, така особа може звернутись до суду для захисту свого інтересу у правовій визначеності у відносинах із цими особами.
Оскільки не дивлячись на наявність судового рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська по цивільній справі № 207/4138/15-ц про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та його повне виконання боржником, АТ КБ Приватбанк» продовжує періодично, як встановлено у судовому засіданні, подавати позови до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості і судами вже двічі відмовлялось у задоволенні таких позовних вимог, а отже суд встановлює наявність права ОСОБА_3 для звернення до суду з метою правової визначеності у відносинах.
Особливість спорів про захист інтересу у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань полягає в тому, що позивач просить суд підтвердити (визнати) існуючий стан прав і обов`язків у договірних відносинах з іншою стороною для правової визначеності сторін договору в цих відносинах, однакового розуміння ними своїх прав та обов`язків за цим договором. договору), коли договірні відносини між сторонами змінюються або припиняються внаслідок судового рішення. Вимога про визнання припиненим всіх зобов`язань за договором є ефективним способом захисту інтересів, якщо відповідач своїми діями створив правову невизначеність (ВП ВС, справа №910/14224/20 від 19.10.2022 р.)
За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.
При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом виконанням основного зобов`язання.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 сплатив заборгованість за кредитним договором, яка встановлена рішенням суду у справі № 207/4138/15-ц, про що також свідчать постанови державного виконавця Південного ВДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Гези А.С. про закінчення виконавчого провадження №50587387 відносно ОСОБА_6 (арк. с. 28); відносно ОСОБА_3 (арк. с. 25), відносно ОСОБА_4 (арк. с. 26), відносно ОСОБА_5 (арк. с. 27).
Виходячи з вищезазначеного, та враховуючи те, що іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання, забезпечувальне зобов`язання також припинилося.
Заборгованість ОСОБА_3 по кредитному договору № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року в сумі, що визначена рішенням суду від 21 грудня 2015 року, повністю сплачена боржником.
За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, яке є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, постанова ВП ВСУ № 711/4556/16-ц від 27.03.2019 року).
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За змістом пункту 7 цієї статті окремим способом захисту є припинення правовідношення.
За змістом правила, викладеного в частині першій статті 593 ЦК України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб.
Встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.
Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.
Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.
Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.
Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц.
Частинами 1, 2 статті 651 ЦК України передбачені підстави для зміни або
розірвання договору: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Згідно з частинами 2, 3 статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору
зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у
судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
В Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19 січня 2021 року у
справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) зазначено, що Велика Палата
Верховного Суду України не погоджується з висновком про те, що припинення обов`язку
за договором тісно пов`язане з припиненням самого договору.
Відповідно до пунктів 58, 59 Постанови Великої Палати Верховного Суду вій 27
листопада 2018 року г справі № 905/2260/17 (провадження № 12-17Згс18). нормами
статей 16 ЦК України та 20 ГК України не передбачено такого способу захисту права та
інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як
зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання
договору.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в Постанові від 27 квітня
2022 року у справі № 477 33/20 (провадження № 61-2817св21), в якій позивачка просила
зняти заборону на відчуження іпотечного майна у зв`язку з виконанням у повному обсязі
зобов`язань за кредитним договором згідно з рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01.11.2010 року, що підтверджувалося постановою про закінчення виконавчого провадження № 25251543 від 07.11.2019 року і відсутністю відомостей в матеріалах справи про скасування зазначеної постанови. За таких обставин Верховний Суд України зробив висновок про наявні підстави вважати зобов`язання за кредитним договором виконаним: з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01.11.2010року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, припинилися зобов ’язання позивача як за договором кредиту, так і за договором іпотеки. 
Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача стосовно того, що АТ «Приватбанк» має право на стягнення 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань, з огляду на те, що 3% річних за ст. 625 - це не плата за кредит. На відміну від звичайних відсотків за користування грошима (стаття 1048 ЦК), 3% річних за ст. 625 — це захід цивільно-правової відповідальності за прострочення платежу. Проценти (3% річних) та інфляційні втрати на підставі ст. 625 ЦК України — це не плата за користування кредитом, а спеціальна цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання (прострочення повернення боргу). Вони нараховуються понад основну суму боргу та є компенсацією за знецінення коштів, а не частиною тіла кредиту. 
При цьому 27 квітня 2023 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська ухвалено рішення по цивільній справі № 207/2203/22, згідно з яким суд відмовив АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі щодо стягнення 2 056,96 доларів США - 3% річних від простроченої суми за період з 14 квітня 2016 року по 15 липня 2022 року з ОСОБА_3 . Рішення набрало чинності 21 вересня 2023 року після винесення постанови Дніпровським апеляційним судом, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Окрім цього представник відповідача не зміг конкретизувати, яку ж все ж таки суму винен позивач АТ «Приватбанк», жодн6их доказів з даного приводу суду не надано 
У зв`язку із тим, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку, то відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»).
Щодо скасування обтяжень іпотекою спірного нерухомого майна суд зазначає наступне.
За нормою частини другої статті 593 ЦК України, у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.
Частиною 3 статті 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Тимчасове застереження є видом обтяження речових прав на нерухоме майно, запис про яке вноситься реєстратором у відповідності та на підставі Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про нотаріат», та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.
Підставою для внесення запису про припинення обтяження до Реєстру відповідно до статті 43, 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та пункту 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, є заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.
Згідно з пунктом 24 Порядку відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи.
Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.
Отже, припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Відповідно, документом, що є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили, про припинення такого обтяження.
Відповідно положень частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
За таких обставин, з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська від 21 грудня 2015 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, припинилися зобов`язання позивача як за кредитним договором так і за договором іпотеки.
Зазначене узгоджується із висновком, що міститься у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16 (провадження № 14-88цс19).
Під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).
Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору).
Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
Суд виходить з того, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.
Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20 (провадження № 61-12159св21).
Враховуючи те, що свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит боржник виконав в повному обсязі та належним чином, що підтверджується постановами державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки.
Крім того, на момент звернення до суду із цим позовом відповідачем так і не було вчинено дій щодо припинення іпотеки у зв`язку із повним погашенням боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою, а обов`язок в іпотекодавця щодо безпосереднього звернення до іпотекодержателя із заявою про припинення обтяження відсутній.
Обсяг основного зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року визначений рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська області від 21 грудня 2015 року в цивільній справі № 207/4138/15-ц. У зв`язку з повним фактичним виконанням вимог виконавчих документів, тобто з причини сплати боржниками суми боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у повному обсязі, 06 вересня 2023 року державним виконавцем Південного ВДВС Гезою А.С. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №50587387 відносно ОСОБА_6 (арк. с. 28); 11 вересня 2023 року винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень: № 50586739 відносно ОСОБА_3 (арк. с. 25), № 50587237 відносно ОСОБА_4 (арк. с. 26), № 50586966 відносно ОСОБА_5 (арк. с. 27).
АТ КБ «ПриватБанк» постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не оскаржувало, фактично погодившись із повним виконанням божником основного зобов`язання за кредитним договором, що є наслідком припинення вказаного зобов`язання.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Згідно частин 1 та 2 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У разі, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
У даній справі суд встановив, що позивач виконав зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, що відповідно до вимог закону є підставою для припинення іпотеки, у зв`язку з чим вимога про зняття заборони на відчуження нерухомого майна та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження цього майна відповідає способу захисту порушеного права позивача.
Враховуючи те, що банк добровільно не здійснив дій, спрямованих на припинення обтяження права позивача, не визнаючи виконання кредитного договору та як наслідок припинення іпотеки, а позивач не має можливості самостійно звернутись до суб`єктів державної реєстрації прав для проведення державної реєстрації припинення обтяження, тому право позивача є порушеним та таким, що підлягає судовому захисту, та відповідно позов є обґрунтованим.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 128, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 про розірвання кредитного і іпотечного договорів у зв`язку з належним виконанням зобов`язань та вилучення запису з Державного реєстру речових правна нерухоме майно щодо об`єкту обтяження,- задовольнити.
Розірвати Кредитний договір № DZB0GK00770153 від 17.05.2006 року та Іпотечний договір № DZB0GK00770153 від 17.05.2006 року, укладені між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», ЄДРПОУ: 14360570 (юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1-Д) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з виконанням у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 21.12.2015 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснений державним реєстратором: приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Віктором Вікторовичем та зареєстрований в реєстрі № 2164, на підставі Іпотечного договору № DZB0GK00770153 від 17.05.2006 року, зареєстрованого в реєстрі № 2163, щодо об`єкту обтяження – квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 10 листопада 2025 року. 

Суддя І.М. Юрченко