Дата документу 13.03.2026
Справа № 335/8672/25
Провадження № 2/334/1144/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2026 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., за участі секретаря Шерештан О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Дороніної Інни Леонідівни, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Дороніної Інни Леонідівни, звернулася до Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
В обґрунтування позову зазначено, що 23 вересня 2019 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 , який є громадянином Туреччини, Управлінням по справам населення Сеферіхісар, було укладено шлюб.
Від шлюбу у сторін є син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином України. Питання стосовно утримання дитини між сторонами наразі вирішено. Місце проживання також узгоджено, дитина буде проживати з позивачкою.
З 03 жовтня 2024 року між позивачем та відповідачем припинені будь-які шлюбні стосунки, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного, не створюють єдину сім`ю і між ними відсутній намір продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливе.
Просить розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 вересня 2019 року Управлінням по справам населення Сеферіхісар, актовий запис № 2019/213.
На підставі ухвали Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2025 матеріали цивільної справи 26.12.2025 передані за територіальною підсудністю на розгляд Дніпровського районного суду м. Запоріжжя. 
В судовому засіданні позивачка пояснила, що з часу укладення шлюбу і до жовтня 2024 року вона проживала разом з чоловіком за місцем її реєстрації у АДРЕСА_1 . Це останнє відоме їй місце проживання відповідача в Україні. З жовтня 2024 року між ними шлюбні стосунки припинилися, відповідач став проживати окремо. Їх син за домовленістю проживає разом з нею. З питань місця проживання дитини, участі батька у вихованні дитини спору з відповідачем немає. Збереження шлюбу не відповідає їхній волі, тому вона просить позов задовольнити і розірвати шлюб. 
Представник позивачки у судовому засіданні додатково надала пояснення щодо нормативно-правового обґрунтування даного позову та просила його задовольнити. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав. Викликався до суду шляхом направлення повісток за останнім відомим місцем його проживання, розміщення інформації щодо розгляду справи на сайті судової влади. 
Згідно із заявою представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Грищук К.П. від 29.01.2026, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, час на примирення просить не надавати. Справу просить розглянути без участі відповідача та його представника. 
Інші заяви від імені ОСОБА_2 щодо визнання позову і щодо забезпечення дотримання прав дитини при цьому, які надійшли на електронну адресу суду, не беруться судом до уваги, оскільки вони не містять кваліфікованого електронного підпису. 
Суд, враховуючи неявку у судове засідання безпосередньо відповідача у справі про розірвання шлюбу та неможливість отримати його особисті пояснення, а також не повідомлення про причини його неявки, з урахуванням думки позивачки і її представника ухвалив розгляд справи провести у заочному порядку. 
Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши надані докази, суд дійшов такого висновку. 
Судом встановлено, що 23 вересня 2019 року Управлінням по справам населення Сеферіхісар, Турецька Республіка, був зареєстрований шлюб між громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і громадянином Турецької Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується оглянутими в судовому засіданні оригіналами документів та їх нотаріально посвідченим перекладом: свідоцтвом про реєстрацію шлюбу: 2019/213, витягом про шлюб, апостиль (відповідно до Гаазької конвенції від 5 жовтня 1961 року) підписано: ОСОБА_6 , посада: шеф. Засвідчено в Управлінні округу Сеферіхсар 07.04.2022 головою канцелярії Бюлент Балджиоглу під номером 1865.  
Витяг про укладення шлюбу легалізовано Управлінням по справам населення Сеферіхісар, Турецька Республіка, відповідно до вимог Гаазької Конвенції від 05.10.1961, яка підписана та ратифікована Україною та Туреччиною. Отже, зазначений документ є дійсним на території України. 
Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується апостильованим витягом про народження №75 від 08.08.2019 з перекладом. Згідно довідки, виданої Генеральним консульством України в Стамбулі від 05.08.2021, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований громадянином України.
Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру № 2185775 від 26.12.2025.
Приватноправові відносини, що склалися між сторонами є відносинами з іноземним елементом, а тому регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право».
Виходячи з положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право», право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.
Відповідно ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
За нормою ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків.
На час звернення з цією заявою між Україною та Турецькою Республікою укладена та діє Угода про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, яку ратифіковано Законом №2605-ІІІ від 05.07.2001, дата набуття чинності 02.05.2004.
Як випливає з ч. 2 ст. 23 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах від 05.07.2001, якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу та роздільне проживання один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий другої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави.
З урахуванням викладеного, оскільки подружжя ОСОБА_7 є громадянами різних країн і на час розгляду справи позивачка продовжує проживати на території України, то розірвання шлюбу сторін у цій справі може здійснюватися за законодавством України, на підставах і в порядку, передбачених Главою 11 Сімейного Кодексу України (далі - СК України).
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. 
Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.
Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. 
Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. 
Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.
Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Відповідно до ч. 1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення (ст. 112 СК України).
Згідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Положеннями ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. 
В ході розгляду справи судом встановлено, що рішення позивачки про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка не має наміру. 
Відповідачем не було надано до суду заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. 
Встановивши, що подальше спільне життя та збереження шлюбу не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним.
Щодо місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наразі спору між сторонами немає. Згідно з поясненнями позивачки, дитина проживає з нею, з позовними вимогами про встановлення місця проживання дитини сторони до суду не звертаються. 
Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі.
Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
З урахуванням позиції позивачки про відсутність клопотання щодо стягнення з відповідача судових витрат, судом не вирішується питання про їх розподіл.
Керуючись ст.ст. 89, 247, 263, 264, 274, 279, 280 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Дороніної Інни Леонідівни, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянином Турецької Республіки, зареєстрований 23 вересня 2019 року Управлінням по справам населення Сеферіхсар/Ізмір, Турецька Республіка, свідоцтво про реєстрацію шлюбу: 2019/213. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Турбіна Т. Ф.