ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 593/1673/23	Головуючий у 1-й інстанції Музика Я.М. 	
Провадження № 22-ц/817/23/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
за участю секретаря судового засідання — Панькевич Т.І.,
(без участі сторін)

розглянувши у письмовому провадженні в м.Тернополі цивільну справу №593/1673/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2025 року, ухвалене суддею Музикою Я.М., дати складення повного тексту рішення не зазначено, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
Представник позивачки ОСОБА_2 – адвокат Мартищук Л.П. звернулася до суду із позовом до ПАТ «Страхова Група «ТАС» в якому, уточнивши заявлені позовні вимоги, просила стягнути із відповідача витрати на лікування ОСОБА_2 в розмірі 118414.98 грн та моральну шкоду в розмірі 5921.00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 09.08.2022 внаслідок ДТП за її участі та ОСОБА_3 , якого вироком Бережанського районного суду Тернопільської області від 21.02.2024 у кримінальній справі за №1-кп/593/20/2024 (ЄУ №593/1354/22), за наслідком даного ДТП, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, їй було завдано значної шкоди здоров`ю, у зв`язку з чим вона понесла витрати на лікування та реабілітацію в загальній сумі 118413.98 грн, а також зазнала моральної шкоди на суму 5921 грн.
Вказувала, що оскільки на момент ДТП цивільна-правова відповідальність водія т/з ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «СГ «ТАС», тому, у відповідності до ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у неї є підстави для стягнення зі страхової компанії винуватця ДТП шкоди, пов`язаної з її лікуванням, а також моральної шкоди у вказаних вище сумах.
Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Мартищук Л.П. подала на нього апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
Зокрема зазначає, що місцевим судом за клопотанням відповідача було зупинено судовий розгляд до винесення вироку щодо встановлення вини заподіювача шкоди, що призвело до надмірного затягування справи та, в свою чергу, якість деяких оригіналів розрахункових чеків, наданих позивачкою на підтвердження понесених витрат, стала нечитабельною. Крім того, суд не вказав, які саме придбані препарати не вважає лікарськими засобами.
Також вказує, що до матеріалів справи долучено фотокопії фіскальних чеків, які були досліджено в кримінальному провадженні та встановлено їхню належність до витрат, які понесені на лікування травм потерпілої, що вона отримала внаслідок ДТП. Зазначені фотокопії завірені суддею Бережанського районного суду, оскільки оригінали залишені в матеріалах кримінальної справи.
Звертає увагу на те, що позивачка пережила дуже важку травму, довгий час перебувала в комі, при цьому лікарі не давали жодної гарантії, що їй вдасться вижити. Вона перенесла дві складні операції на мозок. І з таким надзвичайно важким і складним діагнозом відповідач не визнає жодного медичного препарату, на які збереглися чеки. При цьому зазначає, що її рідні придбавали все, що могло би їй допомогти і не думали за чеки і направлення. Тому витрат на лікування фактично понесено у набагато більшому розмірі.
28 січня 2026 року АТ «СГ «ТАС» подало відзив на апеляційну скаргу, однак його слід залишити без розгляду, виходячи з наступного.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 03 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та надано відповідачу строк на подання відзиву 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження.
З матеріалів справи вбачається, що копію зазначеної ухвали апеляційного суду АТ «СГ «ТАС» отримало в електронний кабінет ЄСІТС 04 листопада 2025 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документу від 04 листопада 2025 року.
Частиною 1 ст.360 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Оскільки у відзиві відповідачем не зазначено причин пропуску строку подання відзиву на апеляційну скаргу, а також відсутнє клопотання про його поновлення, колегія суддів вважає, що воно підлягає залишенню без розгляду.
Представник позивачки апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на вимоги, викладені в ній. В судове засідання 24.03.2026 року не з`явилася.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився.
У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності сторін.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення, виходячи із наступного.
З урахуванням вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Даним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом встановлено наступні обставини.
09.08.2022 о 09 год. 46 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 року випуску, вулицею Тернопільською поруч будинку АДРЕСА_1 , у напрямку центральної частини м. Бережани, у порушення вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «маневрування (маневр)», «прилегла територія», «перешкода для руху» і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 10.1, 10.2, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, а також вимоги, які наведенні у абзацах 1, 2 ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували його рухатися вищевказаною ділянкою автодороги із безпечною швидкістю руху, і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, не загрожувати життю чи здоров`ю громадян, не завдавати матеріальних збитків, діючи необережно, із кримінальною протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав безпечної на даній ділянці автодороги та в даних умовах швидкості руху, внаслідок чого під час здійснення маневру повороту ліворуч із заїздом на стоянку готелю «Бережани», що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, м.Бережани вул.Тернопільська, 10, здійснив зміну напрямку руху керованого ним автомобіля «Volkswagen Polo», ліворуч і в`їхавши на територію стоянки продовжив рух, не надавши перевагу, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив наїзд передньої частини керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_2 , яка у цей час рухалася стоянкою попереду у попутньому напрямку.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху потерпіла ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми - переломів кісток склепіння та основи черепа із крововиливом під м`яку мозкову оболонку лобової та скроневої часток правої півкулі крововиливами під та над твердою мозковою оболонкою скроневої частки лівої півкулі головного мозку та забиттям і стисненням його речовини; забиття м`яких тканин волосистої частини голови, які належать до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Відомості про вказану дорожньо-транспортну пригоду 09.09.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022211050000149 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Вироком Бережанського районного суду Тернопільської області від 21.02.2024 у кримінальній справі за №1-кп/593/20/2024 (ЄУ №593/1354/22) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 3-х років позбавлення волі без позбавлення його права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання та встановлено іспитовий строк терміном 1 рік.
Також судом встановлено, що ПАТ «СГ «ТАС» відшкодована шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності, згідно ст.26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 117000.00 грн, оскільки внаслідок ДТП позивачка отримала другу групу інвалідності, а також моральна шкода, що заподіяна потерпілій, згідно ст.26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 5850.00 грн, тобто 5% від заподіяної шкоди.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачкою обґрунтованості витрат у зв`язку з лікуванням, а також того, що ПАТ «СГ «ТАС» вже відшкодована позивачці моральна шкода в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю в сумі 5850 грн.
З таким висновком колегія суддів погоджується не повністю.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичній або юридичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Тобто відповідальність за завдану шкоду настає лише за наявності відповідних підстав: 
1) шкоди; 
2) протиправної поведінки заподіювача шкоди; 
3) причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; 
4) вини.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
У статті 1 Закону України «Про страхування», в редакції на час виникнення правовідносин, визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Статтею 5 Закону України «Про страхування», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачено, що страхування може бути добровільним або обов`язковим.
Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин (ст. 6 Закону України «Про страхування», в редакції на час виникнення правовідносин).
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону № 1961-ІV).
Відповідно до статей 5, 6 Закону №1961-ІV ДТП передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП є: 
- шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; 
- шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; 
- шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; 
- моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 
- шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).
Статтею 26-1 Закону №1961-IV передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Такий страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, внаслідок ДТП, у відповідача, як страховика винуватця ДТП ОСОБА_3 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з Полісом №АТ/3016218 від 13.07.2022, виник обов`язок щодо здійснення страхової виплати потерпілій ОСОБА_2 за завдання їй шкоди здоров`ю, а також моральної шкоди, причиненої внаслідок ДТП.
Судом встановлено, що після набрання законної сили вироком Бережанського районного суду Тернопільської області від 21.02.2024 у кримінальній справі за №1-кп/593/20/2024 (ЄУ №593/1354/22) про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.286 КК України, відповідач здійснив ОСОБА_2 виплату в сумі 117000 грн внаслідок стійкої втрати працездатності та 5850 грн - 5% моральної шкоди.
Однак, позивачка вважає, що страховою компанією безпідставно не виплачено їй витрати, понесені нею на лікування.
Так, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми - переломів кісток склепіння та основи черепа із крововиливом під м`яку мозкову оболонку лобової та скроневої часток правої півкулі крововиливами під та над твердою мозковою оболонкою скроневої частки лівої півкулі головного мозку та забиттям і стисненням його речовини; забиття м`яких тканин волосистої частини голови, які належать до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, що підтверджується матеріалами справи та встановлено у зазначеному вище вироку суду.
На підтвердження понесених позивачкою витрат на лікування, остання долучила до позовної заяви копії квитанцій на купівлю лікарських препаратів на загальну суму 118413.98 грн.
Крім того, до позовної заяви було долучено також копію відповіді Бережанського районного суду Тернопільської області на запит представника ОСОБА_2 - адвоката Мартищук Л.П. про надання останній копій квитанцій, які підтверджують витрати на лікування ОСОБА_2 , наявних в матеріалах кримінального провадження №12022211050000149 від 09.08.2022 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Однак, як вбачається з вказаної відповіді, її копія не містить усієї відображеної у ній інформації, зокрема щодо переліку квитанцій, які отримані адвокатом.
З метою належного встановлення усіх обставин справи, ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14.01.2026 з Бережанського районного суду Тернопільської області витребувано зазначені вище матеріали кримінального провадження, в яких містяться оригінали квитанцій, копії яких долучені до позовної заяви.
Як встановлено судом апеляційної інстанції з отриманих 26.01.2026 матеріалів зазначеного кримінального провадження, копії квитанцій, які долучені позивачкою до позову, та які отримані нею згідно з відповіді Бережанського районного суду Тернопільської області на запит адвоката, були зроблені з оригіналів квитанцій, долучених до матеріалів кримінального провадження саме представником обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокатом Дубовим А.М. в якості доказу понесення саме обвинуваченим витрат на придбання виробів медичного призначення, необхідних для лікування та реабілітації ОСОБА_2 в загальній сумі 101705.47 грн.
З огляду на зазначені вище встановлені апеляційним судом обставини справи, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що вказані витрати в сумі 101705. 47 грн, які згідно з матеріалами кримінального провадження були понесені обвинуваченим ОСОБА_3 , здійснила безпосередньо позивачка ОСОБА_2 .
Однак, поряд з цим, колегією суддів встановлено, що позивачкою було також понесено витрати на лікування, квитанції про що не відображені у зазначених матеріалах кримінального провадження, однак копії яких долучено до позовної заяви на загальну суму 16708.51 грн, та які, на думку колегії суддів, підлягають до стягнення з відповідача.
Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат, понесених позивачкою на лікування внаслідок ДТП на наведену вище суму, тому, у відповідності до ст.26-1 Закону №1961-IV, з останнього також підлягає стягненню і моральна шкода в сумі 835.43 грн, тобто 5% від 16708.51 грн.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Беручи до уваги всі встановлені судом фактичні обставини і відповідні їм правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2025 року з викладених вище мотивів та часткового задоволення позовних вимог.
Крім того, враховуючи, що оскаржуване рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі підлягають новому розподілу.
Як вбачається з позовної заяви, ціна позову становила 247184.97 грн.
Відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, до сплати підлягав судовий збір у розмірі 2471.85 грн.
Оскільки, позивачка ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору на підставі п.2, 6 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позовні вимоги задоволено на 7.10%, тому з відповідача на користь державного бюджету підлягає до стягнення судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 175.5 грн, а також 263.25 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2025 року — скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова Група «ТАС» - задовольнити частково.
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_4 16708.51 грн витрат на лікування та 835.43 грн моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 175.50 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 263.25 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 03 квітня 2026 року.

Головуючий 
Судді