Номер провадження 2-а/754/38/26
Справа №754/11275/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
20 лютого 2026 року Деснянський районний суд міста Києва в особі головуючого-судді Сенюти В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови.
Адміністративний позов обґрунтовує наступним:
26.06.2025 позивач приблизно о 12 годині ранку був зупинений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 для перевірки своїх даних. Після перевірки документів позивачу повідомлено про нібито неявку по повістці та було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Позивач вказує, що всупереч його волі, був протиправно затриманий, при цьому, жодних протоколів затримання, як того вимагає законодавство, не складалося. Під час знаходження в ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу повідомлено, що він вчинив адміністративне правопорушення, у зв`язку із неявкою по повістці на 25.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок чого його буде притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. На вказане ствердження позивач повідомив, що ніякої повістки до ІНФОРМАЦІЯ_4 не отримував, оскільки, у зв`язку із російською агресією вимушений був виїхати з місця мешкання АДРЕСА_1 та на підтвердження надав довідку від 22.11.2022 про взяття його на облік, як внутрішньо переміщену особу. Однак, 26.06.2025 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № ВОБ2231 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якої, ОСОБА_1 , інкримінується порушення ним вимог абз. 2 ч. 1 та абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що вчинено в особливий період, а саме: «не з`явився 25.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_4 за викликом по повістці № 3122897» та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000,00 грн. Сторона позивача вважає, що вказана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки прийнята з грубим порушенням норм процесуального адміністративного закону та неправильним застосуванням норм матеріального права, містить ознаки підробки документів та перевищення службових повноважень.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14.07.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду подано відзив на позовну заяву. Відповідач не погоджується з позовними вимогами з наступних підстав. Позивачем вимоги законодавства про мобілізацію щодо з`явлення до відповідача за отриманою повісткою, не дотримані. Так, відповідно до положень пункту 30 Порядку № 560, за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, на ім`я позивача сформовано повістку про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 18.04.2025, з метою уточнення даних. Вищезазначена повістка надіслана засобами поштового зв`язку (рекомендованим поштовим відправленням №0610244640896 з описом вкладення та повідомленням про вручення) на адресу місця проживання Позивача, а саме: АДРЕСА_2 . Однак, дане поштове відправлення Позивач не отримав, у зв`язку з чим воно було повернуто АТ Укрпошта на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 з відміткою - «одержувач відсутній за вказаною адресою». Надалі 26.06.2025 працівниками Оболонського УП ГУНП у м. Києві було виявлено громадянина ОСОБА_1 , якого запрошено до ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки останній перебував у розшуку за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_4 . Тому, 26.06.2025 офіцером відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно позивача складено протокол №ВОБ 2231 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якого встановлено факт неявки позивача по повістці №3122897 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , надісланої засобами поштового зв`язку, що є порушенням вимог абз. 2 ч. 1 та абз. 8 ч. З ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Тому, сторона відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам при притягненні позивача до адміністративної відповідальності та просить суд відмовити у задоволенні позову.
До суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач вважає мотиви та заперечення наведені відповідачем у відзиві необгрунтованими, такими, що не є належно підтвердженими. Наявні у справі докази, свідчать про не належне повідомлення позивача про виклик по повістці №3122897 до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 18.04.2025 та не правомірність винесення відповідачем постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи та наявних в ній доказів (повістки та опису вкладення її відправки), ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до положень пункту 30 Порядку № 560, 08.04.2025 сформувало повістку про виклик Позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 18.04.2025, з метою уточнення даних. При цьому, фактично, позивач повістку взагалі не отримував та про її існування дізнався лише в день складання протоколу. Вказане унеможливило виконання повістки та виключає подію та склад адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Положеннями ч.5 ст.262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались.
Дослідивши надані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 26.06.2025 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № ВОБ2231 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 3 статті 210-1 КУпАП, відповідно до якої, ОСОБА_1 інкримінується порушення ним вимог абз. 2 ч. 1 та абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що вчинено в особливий період, а саме: «не з`явився 25.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_4 за викликом по повістці № 3122897» та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000,00 грн. 
На вказане ствердження позивач повідомив, що ніякої повістки до ІНФОРМАЦІЯ_4 не отримував, оскільки, у зв`язку із російською агресією вимушений був виїхати з місця мешкання АДРЕСА_1 та на підтвердження надав довідку НОМЕР_3 від 22.11.2022 про взяття його на облік, як внутрішньо переміщену особу (ВПО), за місцем перебування: АДРЕСА_3 .
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Стаття 210 КУпАП регулює порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Відповідно до статті 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Згідно Примітки, яку містить стаття 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Згідно розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3633-ІХ від 11.04.2024 Установлено, що: під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 № 2105-IX: громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до ІНФОРМАЦІЯ_9 за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг,або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані:
- з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_9 у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
- надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;
- проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_9, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.
З аналізу вищезазначених норм вбачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема до ІНФОРМАЦІЯ_9 у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників ІНФОРМАЦІЯ_9) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані у разі отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_9 громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_9, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці ІНФОРМАЦІЯ_9 або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Відповідно до ст. 235 КУпАП, ІНФОРМАЦІЯ_9 розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені ІНФОРМАЦІЯ_9 розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники ІНФОРМАЦІЯ_9.
Як вбачається з матеріалів справи та наявних ній доказів (повістки та опису вкладення її відправки), ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до положень пункту 30 Порядку № 560, 08.04.2025 року сформувало повістку про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 18.04.2025, з метою уточнення даних.
Як вбачається з протоколу №ВОБ2231 від 26.06.2025 та винесеної на підставі нього оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 17000,00 грн. у зв`язку з тим, що він не з 'явився 25.04.2025 у до ІНФОРМАЦІЯ_4 за викликом по повістці №3122897, тим самим порушив абз. 2 ч. 1 та абз. 8 ч. З ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Проте, жодних повісток про виклик на 25.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_4 Позивачу виписано не було. 
Тобто у оскаржуваній постанові вказано, що позивач не з`явився 25.04.2025, хоча у повістці викликався на 18.04.2025.
Надаючи оцінку доводам позивача, суд зазначає, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за неявку 25.04.2025 за викликом у строк та місце, зазначені в повістці.
Водночас, жодних доказів на підтвердження того, що позивач в порядку ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» отримував виклик і не прибув у призначений час, суду не надано.
Також, матеріали справи не містять доказів того, що повістка з вимогою ОСОБА_1 прибути у місце, зазначене у повістці, направлялася позивачу поштою чи вручалася в інший спосіб, визначений законодавцем.
При цьому, відповідач не надав суду доказів, що факт неявки ОСОБА_1 зафіксовано відповідним Актом.
Таким чином, відповідачем не доведено, що у позивача виник обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк, зазначений у повістці, і що від виконання цього обов`язку ОСОБА_1 ухилився.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Зі змісту ст. 247 КУпАП вбачається, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з протоколу №ВОБ2231 від 26.06.2025 та винесеної на підставі нього оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 17000,00 грн. у зв`язку з тим, що він не з 'явився 25.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_4 за викликом по повістці №3122897, тим самим порушив абз. 2 ч. 1 та абз. 8 ч. З ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Проте, варто звернути увагу на те, що жодних повісток про виклик на 25.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачу виписано не було.
В даних категоріях справи, факт належного сповіщення про його виклик у відповідності до пп. 2 п. 41 Порядку №560, має підтверджується доказами - поштовим повідомленням, вкладенням до котрого була Повістка (підтверджує опис вкладення), з датою проставляння відмітки про відсутність Позивача за адресою місця проживання.
В цей же час, роздруківка статусу відстеження поштового відправлення з сайту АТ Укрпошта, що надана стороною відповідачем, не може бути таким доказом, оскільки відповідно до Правил №270, позначка «адресат відсутній за зазначеною адресою», має бути засвідчена підписом працівника об`єкта поштового зв`язку з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
Тобто день проставлення відмітки про відсутність позивача за адресою місця проживання, міг бути як в день повернення відправнику поштове повідомлення №0610244640896, вкладенням до котрого була Повістка, так і протягом попереднього дня.
А отже, роздруківка статусу відстеження поштового відправлення з сайту АТ Укрпошта про повернення поштового повідомлення №0610244640896 долучена до відзиву стороною відповідача не містить в собі відомостей, що можуть бути беззаперечним доказом дати належного сповіщення позивача у відповідності до пп. 2 п. 41 Порядку №560.
Тому, суд дійшов висновку, що постанова постановлена без достатніх підстав, що не вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи.
Сама по собі постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана належним та достатнім доказом вчинення адміністративного правопорушення у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою постанова не є самостійними беззаперечним доказом вини особи. Обставини, викладені у постанові, повинні бути перевірені та підтверджені за допомогою інших доказів, які б не викликали сумнівів у дотриманні процедури проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення та доведеності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При складанні протоколу та прийнятті постанови начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 повинно бути з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, але встановлені при дослідженні справи обставини свідчать про неналежне з`ясування всіх обставин начальником, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, є недоведеним.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.07.2020 у справі № 216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Суд враховує і те, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивач допустив вказане правопорушення та не спростовано його твердження про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, №4909, параграф 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що уповноваженою посадовою особою не в повній мірі були виконані вимоги ст.252 КУпАП та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. За таких обставин, суд приходить до переконання щодо недодержання процедури винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, яка передбачена Законом; належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем не надано, у зв`язку з чим, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.
Оскільки, позивач є звільненим від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» ( інвалід 2 групи), а позовні вимоги судом задоволено, тому слід стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605,60 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 210-1 ч. 2, 247, 251, 252, 287 - 293 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 19, 25, 90, 168, 246, 258, 293 КАС України, суд -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови - задовольнити. 
Постанову №ВОБ2231 про адміністративне правопорушення від 26 червня 2025 року тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП - скасувати.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст.210-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати в сумі 605,60 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 .
Повний текст рішення суду складено - 20.02.2026.
Суддя      В.О. Сенюта