МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2026 р.  	№ 400/9790/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідача	Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , 	
про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до адміністративного суду із вимогами, в яких просить: Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень на місяць за період з 01.03.2025 по 31.03.2025; Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень за період з 01.03.2025 по 31.03.2025; Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) одноразової винагороди в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони, а саме за періоди з 13.09.2024 по 12.10.2024, з 13.10.2024 по 11.11.2024, з 16.11.2024 по 25.12.2024, з 26.12.2024 по 24.01.2025, з 25.01.2025 по 25.02.2025, з 26.02.2025 по 26.03.2025.; Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) одноразову винагороду в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони, а саме за періоди з 13.09.2024 по 12.10.2024, з 13.10.2024 по 11.11.2024, з 16.11.2024 по 25.12.2024, з 26.12.2024 по 24.01.2025, з 25.01.2025 по 25.02.2025, з 26.02.2025 по 26.03.2025; Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), що полягає у не зазначенні в наказі № 196 від 11.07.2025 інформацію про період виконання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони в період з 27.03.2025 по 23.04.2025 (28 днів); Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) внести до наказу № 196 від 11.07.2025 доповнення з інформацією про період виконання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони в період з 27.03.2025 по 23.04.2025 (28 днів);Визнати протиправною дію військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), що полягає у зазначенні в наказі № 196 від 11.07.2025 інформації «Грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік, згідно з наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, отримав.»;Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) внести до наказу № 196 від 11.07.2025 зміни та замість абзацу «Грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік, згідно з наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, отримав.» вказати «Грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік, згідно з наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, не отримав.»
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач протиправно не виплатив йому додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень та одноразову винагороду в розмірі 70 000 гривень. Для підтвердження чи спростування цього було направлено адвокатський запит № 167 від 11.08.2025. Отримавши лист від відповідача №0666/35/ НОМЕР_4 від 06.09.2025 знайшло підтвердження порушення майнового права позивача.Також отримавши витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.07.2025 № 196 було виявлено порушення немайнових прав позивача, у зв`язку з цим звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Ухвалою від 29.09.2025 суд відкрив провадження у справі та призначив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, жодних заяв до суду від відповідача не надходило.
Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.09.2024 Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо невиплати грошової винагороди, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації" в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який продовжено та триває до теперішнього часу.
28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 168, пунктом 1 якої установлено (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згідно з матеріалами справи, відповідно наданої довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 0666/118/6387 від 31.08.2025 позивач в період з 13.09.2024 по 16.11.2024, з 04.12.2024 по 23.04.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Запорізькій області, Пологівський район, Оріхівська міська ТГр, Запорізька область, Василівський район, Степногірська селищна ТГр. Підставою для видачі довідки є журнал бойових дій 6 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 № 838дск від 02.09.2024, № 123 дск від 07.01.2025; накази командира військової частини НОМЕР_1 (стройовій частині) від 13.09.2024, від 16.11.2024 № 344, від 04.12.2024 № 364, від 24.04.2025 № 116.
Згідно витягів з журналів бойових дій НОМЕР_5 стрілецького батальйону НОМЕР_6 окремої механізованої бригади № 123 дск від 07.01.2025, № 838 дск від 02.09.2024. Витяги містять посилання на бойові накази/розпорядження командира військової частини. Також вказано, що СБ 28 ОМБр виконував бойові завдання в першому ешелоні оборони.
Згідно п.2, 3, 8, 14 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260) Грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Згідно абз. 1-3 п. 2 розділу XXXIV Порядку № 260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту).
Згідно п. 4 розділу XXXIV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Згідно п. 9, 10, 16 розділу XXXIV Порядку № 260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Підготовка проєктів наказів для здійснення виплати додаткової винагороди покладається на підрозділи, що відповідають за ведення обліку особового складу.
Згідно картки особового рахунку № 347 за 01/2024-12/2024 та № 320 за 01/2025 08.2025 позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень на місяць за період з 13.09.2024 по 28.02.2025. Однак, відповідач не нарахував та не виплатив таку додаткову винагороду за період з 01.03.2025 по 31.03.2025. 
Відповідач в своєму листі від 06.09.2025 № 0666/25/11174 вказує, що за період з 01 по 31.03.2025 позивачу було нараховано та виплачено грошове забезпечення (в тому числі додаткову винагороду) в повному обсязі. 
Суд бере до уваги, що згідно з випискою з банківського рахунку позивача за період несення служби у складі відповідача, вбачається, що остання виплата додаткової винагороди позивачу в розмірі 100 000 гривень на місяць було виплачено позивачем 27.03.2025 в розмірі 100 327,04 грн за період з 01.02.2025 по 28.02.2025.
Відповідач вказує, що позивач вчинив порушення, а саме самовільно залишив місце несення служби 28.04.2025.
Відповідно до абз. 1-2 п. 15 розділу XXXIV Порядку № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Самовільне залишення місця несення служби є кримінальним правопорушення за яке передбачено відповідальність згідно ч. 5 ст. 407 КК України. 
Згідно ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Однак, відповідачем не доведено, що позивач є підозрюваним, обвинувачем чи засудженим за цією статтею.
На підставі вказаного, суд приходить до висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень на місяць.Для поновлення порушеного права позивача варто зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень на місяць за період з 01.03.2025 по 31.03.2025.
Відносно одноразової винагороди в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів, суд бере до уваги надану довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 0666/118/6387 від 31.08.2025 позивач в період з 13.09.2024 по 16.11.2024, з 04.12.2024 по 23.04.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Запорізькій області, Пологівський район, Оріхівська міська ТГр, Запорізька область, Василівський район, Степногірська селищна ТГр. Підставою для видачі довідки є журнал бойових дій 6 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 № 838дск від 02.09.2024, № 123дск від 07.01.2025; накази командира військової частини НОМЕР_1 (стройовій частині) від 13.09.2024, від 16.11.2024 № 344, від 04.12.2024 № 364, від 24.04.2025 № 116.
Згідно витягів з журналів бойових дій НОМЕР_5 стрілецького батальйону НОМЕР_6 окремої механізованої бригади № 123 дск від 07.01.2025, № 838дск від 02.09.2024. Витяги містять посилання на бойові накази/розпорядження командира військової частини. Також вказано, що СБ 28 ОМБр виконував бойові завдання в першому ешелоні оборони.
Згідно п. 1, п. 2, п. 4, п. 5, п. 6 розділу XXXVII Порядку № 260 на період воєнного стану військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань: під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно.
Підтвердження виконання бойових (спеціальних) завдань здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій або бойове донесення; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про виконання бойових (спеціальних) завдань кожним військовослужбовцем (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) в умовах, визначених пунктом 1 цього розділу.
Виплата одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів військових частин (установ, організацій).
Накази про виплату одноразової винагороди особовому складу, у якого право на отримання одноразової винагороди настало у минулому місяці, видаються до 05 числа поточного місяця на підставі: даних обліку днів для виплати одноразової винагороди, які підтверджують наявність сумарно обчислених 30 днів виконання завдань військовослужбовцями в умовах, визначених пунктом 1 цього розділу, за які виплата одноразової винагороди не здійснювалась; інформації про кількість днів виконання бойових (спеціальних) завдань для виплати одноразової винагороди, зазначеної у витязі з наказу командира військової частини (установи, організації) за попереднім місцем проходження служби військовослужбовця; інформації про кількість днів виконання бойових (спеціальних) завдань для виплати одноразової винагороди, зазначеної військовою частиною (установою, організацією), до якої для виконання завдань був відряджений військовослужбовець.
Підготовка проєктів наказів для здійснення виплати одноразової винагороди покладається на підрозділи, що відповідають за ведення обліку особового складу.
Згідно картки особового рахунку № 347 за 01/2024-12/2024 та №320 за 01/2025 08.2025 позивачу не нараховувалась одноразова винагорода в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони.
Судом встановлено, що позивач виконував такі дії з 13.09.2024 по 16.11.2024, з 04.12.2024 по 23.04.2025. Позивач виконував бойові (спеціальні) завдання під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони. А саме в період: з 13.09.2024 по 12.10.2024, з 13.10.2024 по 11.11.2024, з 12-16.11.2024 по 25.12.2024, з 26.12.2024 по 24.01.2025, з 25.01.2025 по 25.02.2025, з 26.02.2025 по 26.03.2025. Період з 27.03.2025 по 23.04.2025 становить 28 днів.
Положення розділу XXXVII Порядку № 260 не містить в собі застережень про право командира військової частини не виплачувати одноразову винагороду в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони, у випадку, якщо особа самовільно залишила місце несення служби.
Суд приходить до висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати одноразової винагороди позивачу в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених і варто його зобов`язати нарахувати і виплатити таку винагороду.
Щодо наказу командира військової частини від 11.07.2025 № 196, суд повідомляє, згідно абз. 6 п. 2 розділу XXXVII Порядку № 260 військовослужбовцям, які вибувають до нового місця служби (навчання) з виключенням зі списків особового складу частини та мають менше 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань в умовах, визначених пунктом 1 цього розділу, за які виплата одноразової винагороди не здійснювалась, інформація про такі дні зазначається у наказі командира військової частини (установи, організації).
В наказі командир відповідача № 196 від 11.07.2025 мав указати, що позивач в період з 27.03.2025 по 23.04.2025 (28 днів) виконував бойове (спеціальне) завдання під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони. Також відповідач вказав в наказі: «Грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік, згідно з наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, отримав.»
Однак, враховуючи вищевикладене вимоги позивача про зобов`язання відповідача: внести зміни до наказу № 196 від 11.07.2025 доповнення з інформацією про період виконання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони в період з 27.03.2025 по 23.04.2025 (28 днів). та внести до наказу № 196 від 11.07.2025 зміни та замість абзацу «Грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік, згідно з наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, отримав.» вказати «Грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік, згідно з наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, не отримав.»
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тому суд вважає зазначені вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, суд повідомляє наступне.
Частиною 2 ст. 134 КАС України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно ч. 5 ст.134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.
Положеннями ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічні правові позиції викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17 та від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Досліджуючи надані представником позивача документи, судом встановлено, що відповідно до договору про надання правничої допомоги № 123 від 07.08.2025, актом про надані послуги від 10.09.2025, платіжною інструкцію № 8387-5336-2570-2399 від 11.08.2025 вбачається надання таких послуг позивачу, платіжною інструкцією підтверджено оплату вказаних послуг адвокату. Як вже зазначалось вище, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами 
На підставі вказаного суд приходить до висновку, що сума витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн є цілком розумною, виходячи з предмету розгляду даної справи.Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що розмір витрат на професійну правничу допомогу повинен бути пропорційним до предмету спору та співмірним до тих витрат, які поніс позивач.
З урахуванням матеріалів справи, суд дійшов висновку, що сума витрат позивача на правову допомогу в розмірі 5000 грн є цілком співмірною та пропорційною предмету розгляду справи.
Розглядаючи питання встановлення судового контролю, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 382 КАС України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Суд відмовляє у вказаній вимозі так як не вважає, що на сьогоднішій день є сумніви несвоєчасного та неповного виконання рішення відповідача.
З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду по цій справі.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності, що є підставою для часткового задоволення позову.
Позивач звільнений від сплати судового збору. 

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
1.Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) задовольнити частково. 
2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень на місяць за період з 01.03.2025 по 31.03.2025.
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень за період з 01.03.2025 по 31.03.2025.
4. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразової винагороди в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони, а саме за періоди з 13.09.2024 по 12.10.2024, з 13.10.2024 по 11.11.2024, з 16.11.2024 по 25.12.2024, з 26.12.2024 по 24.01.2025, з 25.01.2025 по 25.02.2025, з 26.02.2025 по 26.03.2025.
5. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразову винагороду в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони, а саме за періоди з 13.09.2024 по 12.10.2024, з 13.10.2024 по 11.11.2024,з 16.11.2024 по 25.12.2024, з 26.12.2024 по 24.01.2025, з 25.01.2025 по 25.02.2025, з 26.02.2025 по 26.03.2025.
6. В іншій частині позовних вимог відмовити.
7.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
8.Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко