ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3530/25  Номер провадження 22-ц/814/1593/26	Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е. М.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справа Полтавського апеляційного суду в складі: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  Кшуташвілі Вікторії Олексіївни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 

В С Т А Н О В И В :
У липні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №2596112759-015764 від 19.03.2024 року, що укладений між відповідачем та ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» у розмірі 46 862,50 грн., з яких 11 500,00 грн. – прострочена заборгованість за тілом кредиту, 29 612,50 грн. – прострочена заборгованість за відсотками, 5750,00 грн. - прострочена заборгованість за неустойкою (пеня)., а також вирішити питання судових витрат.
В обгрунтування позову вказував, що 19 березня 2024 року між ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір позики «Ультра Смарт» №2596112759-015764 згідно якого відповідачу було надано кредиту у розмір 11500 грн, шляхом перерахування на банківську карту НОМЕР_1 зі строком повернення до 15.08.2024 року. Згідно п.2.3 за користування позикою було встановлено проценту ставку 912,5% річних, що становить 2,50% на день.
У зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.
Окрім ого вказує, що позивач має право на стягнення пені відповідно до ст. 625 ЦК України. 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.
З вказаним рішенням суду не погодилась Кшуташвілі В.О. яка діє в інтересах ТОВ "Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» та подала апеляційну скаргу, в якій прохає рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов слід задовольнити.
Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного дослідження доказів по справі. Вказує, що отримання позики відповідачем підтверджується належними доказами.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено районним судом, що 19 березня 2024 року між ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір позики «Ультра Смарт» №2596112759-015764 згідно якого відповідачу було надано кредиту у розмір 11500 грн, шляхом перерахування на банківську карту НОМЕР_1 зі строком повернення до 15.08.2024 року, що підтверджується–копію договору позики «Ультра Смарт» № 2596112759-015764 від 19.03.2024 року з додатками; паспорт споживчого кредиту «Ультра Смарт» інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма); розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2596112759-015764 від 19.03.2024 року станом на 15.07.2025 року; копію платіжного доручення № 6754 від 19 березня 2024 року, а також установчі документи юридичної особи.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що надані у справі докази, хоч і доводять виникнення правовідносин між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» внаслідок підписання сторонами договору електронними підписами одноразовим ідентифікатором Сvag1F., проте позивачем не надано доказів перерахування коштів та їх отримання, а відтак і наявність заборгованості за укладеним договором та її розмір.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду із вказаним позовом ТОВ «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» надало належні та допустимі докази про те, що між сторонами було укладено кредитний договір, який підписаний електронними підписами.
Окрім того надано паспорт споживчого кредиту, який підписано в електронному вигляді відповідачем. Також надано квитанцію про перерахування коштів відповідачу.
У порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, за вказаним кредитним договором станом 15.07.2025 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 46862,50 грн, яка складається з: 11500 грн - заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); - 29612,50 грн - заборгованості за процентами, - 5750 - заборгованості за пенею.
Відповідачем суду не надано будь-яких доказів на спростування достовірності наданого банком розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами.
Враховуючи викладене, оскільки всупереч наведеним нормам закону та умовам спірного договору відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором у встановлений ним строк, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 11500 грн та заборгованості за процентами в сумі 29612,50 грн слід задовольнити.
Щодо нарахування пені слід зазначити наступне
Із положень статті 546 ЦК України слідує, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Так, відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі закон).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України( постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Оскільки пеня за кредитним договором нарахована за період з 18.04.2024 року по 18.05.2024 року, то відповідач звільняється від обов`язку її сплати на користь ТОВ «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС»
Враховуючи викладене, в задоволені вимог щодо стягнення пені слід відмовити.
Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.
Так, згідно з ч. 1 ст. 15, ст. 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат.
За ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК).
Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як убачається із матеріалів справи в суді першої та апеляційної інстанції представництво інтересів ТОВ « Фінансова компанія « Технофінанс» забезпечувалося адвокатом Кшуташвілі В.О. на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №03/01 від 03.01.2024 року.
22.12.2025 складено Акт прийому-передачі наданих послуг, де наведено обсяг наданої допомоги: аналіз кредитної справи -1 год/1500 грн; складання позовної заяви - 1 год.3500,00 грн.; складання та подача апеляційної скарги 1 год/ 1700 грн; вивчення матеріалів справи - 2 год./1000,00 грн.; складання клопотання про витребування доказів 1 год/ 300 грн. а всього 7000,00 грн. 
Установивши, що заявлений до стягнення розмір правничих витрат, понесених позивачем в суді першої та апеляційної інстанції становить 7 000,00 грн., колегія суддів дійшла висновку, що такий розмір стягнення не є співмірним зі складністю справи, та обсягом наданих адвокатом правничих послуг. Зокрема, в контекст того, що відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/9918/14-ц.
Отже, з урахування часткового задоволення позовних вимог та з огляду на рівень складності справи та реальності правничих витрат, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 000,00 грн. правничих витрат, понесених в суді першої та апеляційної інстанції. В іншій частині стягнення слід відмовити з підстав їх невідповідності критерію пропорційності у цивільному судочинстві.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено на 87,73%, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія» Технофінанс» стягненню судовий збір у розмірі 5312,93 грн. (2 125,17 за подачу позову +3187,76 грн. за подачу апеляційної скарги). 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Кшуташвілі Вікторії Олексіївни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС»,-задовольнити частково.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2025 року, - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» заборгованість за договором позики «Ультра-Смарт» № 2596112759-015764 від 19 березня 2024 року у розмірі 41112,50 грн., з яких 11500 грн – заборгованості за тілом кредиту, 29612,50 грн- заборгованості за відсотками.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» витрати зі сплати судового в розмірі 5312,93 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанцій у розмірі 4 000,00 грн., а всього 9312,93 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 березня 2026 року 

Головуючий суддя : ______________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко __________________ О.І. Обідіна