ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2586/22  Номер провадження 22-ц/814/1053/26	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В.
учасники справи:
прокурор Чуйко Д.М.
представник відповідача – адвокат Гонтар В.М.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоклнференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Гонтаря Валерія Миколайовича 

на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2025 року, ухвалене суддею Нестеренком С. Г., повний текст рішення складено – 02 жовтня 2025 року

у справі за позовом керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону Зубка Владислава Вікторовича в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, -

В С Т А Н О В И В:

11.05.2022 керівник Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону Зубко В.В. в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» витрати, понесені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, в сумі 125 760,60 грн (т.1 а.с. 1-12).
Позовні вимоги мотивовані тим, що вироком Крюківського районного суду міста Кременчука від 14.12.2021, який набрав законної сили, у кримінальному провадженні (справа №537/6111/21), внесеному 12.08.2021 до ЄРДР за №120211705000001251 стосовно ОСОБА_1 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, останнього засуджено з призначенням покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Прокурор посилався на те, що вироком суду встановлено факт вчинення відповідачем порушення Правил дорожнього руху України при керуванні транспортним засобом, що призвело до ДТП, у результаті якої ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості за висновком експерта віднесені до тяжких тілесних ушкоджень. Внаслідок отриманих при ДТП тілесних ушкоджень ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 11.08.2021 по 24.09.2021, під час якого лікувально-медичний заклад поніс витрати у розмірі 125 760,60 грн, що підтверджується довідкою лікарні від 29.11.2021 за №01-11/2101. Відповідач у добровільному порядку не відшкодував вартість лікування потерпілої особи від злочину. Лікувальний заклад, а також орган місцевого самоврядування не зверталися самостійно з позовами до відповідача про стягнення коштів у повернення вартості понесених витрат на лікування потерпілого від злочину. 

30.01.2025 до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшла заява керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про зміну предмету позову, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 до бюджету м. Кременчука витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 в сумі 120 941,60 грн (т.8 а.с. 90-92).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.02.2025 залучено до участі у справі: - прокурора, котрий заявив позов, - позивачем – Кременчуцьку міську раду Кременчуцького району Полтавської області, відповідачем – ОСОБА_1 , - третіми особами: - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Департамент охорони здоров`я Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», Національну службу здоров`я України (т.8 а.с. 110-111).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2025 року позов керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах територіальної громади в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 кошти у повернення витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення (злочину) ОСОБА_2 під час стаціонарного лікування в КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 11.08.2021 по 24.09.2021 в дохід бюджету міста Кременчука в розмірі 120 941,60 грн та на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що приймаючи до уваги факт неподання відповідачем та його представником жодних належних і допустимих доказів на спростування позову у повному обсязі чи у певній частині вимог, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. Одночасно суд першої інстанції врахував пояснення прокурора, який у судовому засіданні вказав на те, що позов в інтересах держави в особі НСЗУ на відшкодування витрат лікування потерпілого у розмірі 4 819 грн буде подано пізніше після узгодження відповідного питання з НСЗУ.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Гонтар В.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, щонеодноразово зверталася увагу суду першої інстанції на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів, які б підтверджували факт виконання прокурором вимог Закону щодо належного підтвердження підстав для представництва інтересів держави чи Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в суді. Ні в оскаржуваному рішенні, ні в ухвалі суд першої інстанції не вказав, які ж саме докази підтверджують наявність підстав для представництва. Натомість, у матеріалах справи міститься лист виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцьког району Полтавської області №01-36/13602 від 28.04.2022, в якому останній вказує, що до суду з позовом про стягнення грошових коштів не звертався. Згідно даних з «Оупендатабот» зазначена юридична особа має код ЄДРПОУ 04057287. Натомість, саме з юридичною особою — Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області (код ЄДРПОУ 2438830), яка є окремою юридичною особою, прокурор перед подачею позову не листувався. Згоди на представництво інтересів вказаної юридичної особи не отримував, доказів неналежного здійснення представництва позивачем в матеріали справи не надано. Крім того, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що пізніше керівник Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону подав до суду заяву про уточнення позову, в якій з посиланням на лист КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» від 05.12.2024 за №01-16/2720 про розмежування витрат на лікування ОСОБА_2 за рахунок місцевого та державного бюджету, яка була прийнята судом та ухвалою суду визначено процесуальне становище учасників справи, фактично просив стягнути з відповідача кошти у повернення витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення (злочину) ОСОБА_2 під час стаціонарного лікування в КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 11.08.2021 по 24.09.2021 в дохід бюджету міста Кременчука в розмірі 120 941,60 грн. Однак, такі висновки суду суперечать матеріалам справи, адже, як вказував адвокат Гонтар В.М. у судовому засіданні, прокурор подав до суду заяву про зміну предмету позову, саме так вона і названа. Якщо детально проаналізувати дану заяву, то вона є одночасно і заявою про зміну предмета та підстав позову, оскільки до неї долучено нові докази, а це згідно вимог ЦПК України не допускається. Крім того, позивач не змінював склад та статус учасників справи, однак, всупереч вимогам ЦПК України, суд першої інстанції самостійно змінив статус Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з позивача на третю особу. При цьому, від прокурора не надходило жодних заяв ні про відмову від позову, ні про залишення позову без розгляду в частині вимог від імені цієї юридичної особи. Відтак, суд першої інстанції не мав права розглядати вимоги прокурора після подачі ним заяви про зміну предмета позову. Більше того, суд першої інстанції мав залишити позов без розгляду ще раніше, оскільки прокурором не виконано вимоги Закону щодо доведення підстав для представництва інтересів. Також зазначається про недоведеність суми стягнення, оскільки ні прокурор, ні представник лікарні, ні свідки не змогли пояснити суду, з якої частини вимог виокремлено суму, яку в довідці від 05.12.2024 вказано як кошти НСЗУ в сумі 4 819 грн. Крім того, ніде не вказано, як ця сума обрахована у відповідних калькуляціях та розрахунках. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відшкодування витрат на лікування потерпілого (в частині придбання ліків) здійснювалося відповідачем, про що надано суду першої інстанції докази, яким він взагалі не надав жодної оцінки. Не приділив суд першої інстанції уваги і вимогам Закону щодо відшкодування з боку страховика (МТСБУ). Під час розгляду справи не було залучено відповідних калькуляцій, на підставі яких обраховувалася вартість ліжко-дня, не проаналізовано з чого складена така вартість тощо.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 23.02.2026 не з`явилися інші учасники процесу, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 17.03.2026 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси та засобами поштового зв`язку у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.9 а.с. 101-107), які були доставлені до електронних кабінетів та поштовим зв`язком. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 07.01.2026 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 23.02.2026 о 10-20 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено.09.01.2026 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява Національної служби здоров`я України надійшла заява про розгляд справи без участі. 19.01.2026 до Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» про розгляд справи без участі. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що вироком Крюківського районного суду міста Кременчука від 14.12.2021 (справа №537/6111/21), який набрав законної сили, у кримінальному провадженні, внесеному 12.08.2021 до ЄРДР за №120211705000001251 стосовно ОСОБА_1 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, останнього засуджено з призначенням покарання із застосуванням ст. 75 КК України (т.1 а.с. 13-15).

З цього вироку суду постає, що 11.08.2021 17 год 36 хв у світлий час доби по сухому асфальтобетонному покриттю по вулиці Гагаріна в м. Кременчуці Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, зі сторони вулиці Павловської в напрямку вулиці Театральної, керуючи автомобілем ГАЗ-31105-120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався водій ОСОБА_1 .

У цей же час по вулиці Гагаріна в м. Кременчуці Полтавської області в зустрічному напрямку, керуючи мотоциклом «YAMAHA SUPER TENERE», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався водій ОСОБА_2 .

Під час руху у вказаному напрямку у заданій дорожній обстановці на регульованому світлофором перехресті вулиці Першотравневої та вулиці Гагаріна м. Кременчука Полтавської області, водій ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п. п. 10.1, 16.6 «Правил дорожнього руху України», де відповідно вказано:
п. 10.1. перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 16.6. повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч, 
не надав дорогу водію мотоцикла «YAMAHA SUPER TENERE», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , який рухався прямо в зустрічному напрямку, виїхав на його смугу руху, чим створив небезпеку для водія ОСОБА_2 та допустив зіткнення правою боковою частиною автомобіля ГАЗ-31105-120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з передньою частиною мотоцикла «YAMAHA SUPER TENERE», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1121 від 17.11.2021 у ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: сумісна тупа травма із залученням голови, шиї, тулубу та кінцівок у вигляді: забійно-рваних ран, гематом та саден на обличчі; перелому передньої та задньої стінок правої верхньощелепної пазухи; перелом крилоподібних відростків правого великого крила клиноподібної кістки; осколкового перелому правої виличної кістки; перелому альвеолярного відростка верхньої щелепи на рівні 17-го зуба; забою головного мозку тяжкого ступеню; крововиливу під тверду мозкову оболонку в лівій тім`яно-скроневій ділянці, об`ємом близько 100 мл; крововиливів під м`які мозкові оболонки; набряку головного мозку; забійно - рваної рани на шиї; підшкірної емфіземи на шиї; правобічного пневмотораксу; перелому вінцевого відростку правої ліктьової кістки; саден на верхніх та нижніх кінцівках; забійно - рваних ран на правому стегні, які утворилися одномоментно, в умовах дорожньо-транспортної пригоди 11.08.2021, від травматичної дії предмета з властивістю тупого твердого, за механізмом удару чи удару - струсу та за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (т.1 а.с. 29-40).

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/117-21/13471-ІТ від 16.11.2021, в умовах даної події водій автомобіля ГАЗ-31105-120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом «YAMAHA SUPER TENERE», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом виконання вимог п. п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь яких перешкод технічного характеру (т.1 а.с. 41-52).

У даній дорожній обстановці в діях водія ГАЗ-31105-120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вбачаються невідповідності з вимогами п. 10.1, 16.6. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 , які призвели до ДТП, в результаті якої ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження та перебував на стаціонарному лікуванні в КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 11.08.2021 по 24.09.2021, під час якого були витрачені кошти на лікування потерпілого з Державного бюджету України у розмірі 4 819 грн та бюджету міста Кременчука у розмірі 120 941,60 грн, що підтверджується виданими КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» довідкою від 29.11.2021 за №01-11/2101 та листом від 05.12.2024 за №01-16/2720 про розмежування витрат на лікування ОСОБА_2 за рахунок місцевого та державного бюджету (т. 2 а.с. 189-193, т. 8 а.с. 95-96).

Допитані як свідки (за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Гонтара В.М.) працівники КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтвердили у судовому засіданні, що розміри витрат на лікування потерпілої особи від злочину, а саме ОСОБА_2 були здійснені у порядку та способи, які були визначені Постановою Кабінету Міністрів України за №545 від 16.07.1993.

Доводи відповідача та його представника щодо необхідності врахування понесених відповідачем витрат, сплачених ОСОБА_2 при лікуванні на придбання ліків, медпрепаратів, розмір яких ними не було обчислено шляхом надання відповідного розрахунку, є безпідставними та надуманими.

Так, до розміру витрат у 120 941,60 грн, що підтверджується виданою КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» довідкою від 29.11.2021 за № 01-11/2101, було зараховано вартість ліків та медпрепаратів, які були використані лікарнею безпосередньо при лікуванні ОСОБА_2 . У цій довідці окремо показано вартість медпрепаратів, використаних для лікування ОСОБА_2 не наданих лікарнею (прямо вказано - за рахунок власних коштів) (т.1 а.с. 24-28).

Відповідач та його представник не надали суду жодних належних і допустимих, безспірних та достовірних доказів щодо придбання саме відповідачем медпрепаратів для лікування ОСОБА_2 , які не були враховані при обчисленні витрат, понесених лікарнею при лікуванні потерпілої особи від злочину.

При цьому суд першої інстанції звернув увагу на хибність доводів представника відповідача щодо відсутності у матеріалах справи медичної документації стаціонарного лікування ОСОБА_2 , яка була витребувана судом при задоволенні клопотання цього учасника справи, а також іншої документації з приводу тарифікації відповідних затрат, яка була надана лікарнею представнику відповідача на його запит, копія якої була надана ним суду (т.1 а.с. 196-250, т.2 а.с. 1-117).

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що надана медична документація лікування ОСОБА_2 в умовах стаціонару КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» не викликає у суду жодних сумнівів щодо змісту та порядку оформлення, що не було спростовано відповідачем та його представником шляхом подання відповідних доказів.

Неявка для допиту в якості свідків колишніх працівників лікарні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (за клопотаннями представника відповідача), щодо виклику яких суд першої інстанції вживав постійні та неодноразові заходи, та явку яких, у свою чергу, не забезпечила сторона відповідача, не впливає жодним чином на зміст та характер встановлених фактичних обставин справи та висновків суду.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно з ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Пунктом 6 цієї ж Постанови також передбачено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.

Положеннями п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є стягнення з ОСОБА_1 до бюджету м. Кременчука витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 в сумі 120 941,60 грн. 

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 56 ЦПК України передбачено, що прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно із частиною третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545.

Згідно з пунктом 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку).

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» судам роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується, згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої відповідно до статті 1206 ЦК України.

Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 01.04.2019 у справі №450/1335/15-ц (провадження №61-33915св18) та від 19.06.2019 у справі №295/2579/17 (провадження №61-33266св18).

Аналогічна за змісто правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.11.2025 у справі №308/1463/19, провадження №61-17459св24.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, вироком Крюківського районного суду міста Кременчука від 14.12.2021 (справа №537/6111/21), який набрав законної сили, у кримінальному провадженні, внесеному 12.08.2021 до ЄРДР за №120211705000001251 стосовно ОСОБА_1 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, останнього засуджено з призначенням покарання із застосуванням ст. 75 КК України (т.1 а.с. 13-15).

З вироку вбачається, що 11.08.2021 17.36 год у світлий час доби по сухому асфальтобетонному покриттю по вулиці Гагаріна в м. Кременчуці Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, зі сторони вулиці Павловської в напрямку вулиці Театральної, керуючи автомобілем ГАЗ-31105-120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався водій ОСОБА_1 . У цей же час по вулиці Гагаріна в м. Кременчуці Полтавської області у зустрічному напрямку, керуючи мотоциклом «YAMAHA SUPER TENERE», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався водій ОСОБА_2 . Під час руху у вказаному напрямку у заданій дорожній обстановці на регульованому світлофором перехресті вулиці Першотравневої та вулиці Гагаріна водій ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п. п. 10.1, 16.6 «Правил дорожнього руху України», де відповідно вказано: п. 10.1. перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 16.6. повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч, не надав дорогу водію мотоцикла «YAMAHA SUPER TENERE», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , що рухався прямо у зустрічному напрямку, виїхав на його смугу руху, чим створив небезпеку для водія ОСОБА_2 та допустив зіткнення правою боковою частиною автомобіля ГАЗ-31105-120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з передньою частиною мотоцикла «YAMAHA SUPER TENERE», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1121 від 17.11.2021, у ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: сумісна тупа травма із залученням голови, шиї, тулубу та кінцівок у вигляді: забійно-рваних ран, гематом та саден на обличчі; перелому передньої та задньої стінок правої верхньощелепної пазухи; перелом крилоподібних відростків правого великого крила клиноподібної кістки; осколкового перелому правої виличної кістки; перелому альвеолярного відростка верхньої щелепи на рівні 17-го зуба; забою головного мозку тяжкого ступеню; крововиливу під тверду мозкову оболонку в лівій тім`яно-скроневій ділянці, об`ємом близько 100 мл; крововиливів під м`які мозкові оболонки; набряку головного мозку; забійно - рваної рани на шиї; підшкірної емфіземи на шиї; правобічного пневмотораксу; перелому вінцевого відростку правої ліктьової кістки; саден на верхніх та нижніх кінцівках; забійно - рваних ран на правому стегні, які утворилися одномоментно, в умовах дорожньо-транспортної пригоди 11.08.2021, від травматичної дії предмета з властивістю тупого твердого, за механізмом удару чи удару - струсу та за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (т.1 а.с. 29-40).

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/117-21/13471-ІТ від 16.11.2021, в умовах даної події водій автомобіля ГАЗ-31105-120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом «YAMAHA SUPER TENERE» ,державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом виконання вимог п. п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь яких перешкод технічного характеру. У даній дорожній обстановці в діях водія ГАЗ-31105-120, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вбачаються невідповідності з вимогами п. 10.1, 16.6. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди (т.1 а.с. 41-52).

Внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 , які призвели до ДТП, в результаті якої ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження та перебував на стаціонарному лікуванні в КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 11.08.2021 по 24.09.2021, під час якого були витрачені кошти на лікування потерпілого з Державного бюджету України вурозмірі 4 819 грн та бюджету міста Кременчука у розмірі 120 941,60 грн, що підтверджується виданими КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» довідкою від 29.11.2021 за №01-11/2101 та листом від 05.12.2024 за №01-16/2720 про розмежування витрат на лікування ОСОБА_2 за рахунок місцевого та державного бюджету (т. 2 а.с. 189-193, т. 8 а.с. 95-96).

У розмір витрат 120 941,60 грн, підтверджується виданою КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» довідкою від 29.11.2021 за № 01-11/2101, зараховано вартість ліків та медпрепаратів, які були використані лікарнею безпосередньо при лікуванні ОСОБА_2 . У цій довідці окремо вказано вартість медпрепаратів, використаних для лікування ОСОБА_2 , які не були надані лікарнею (прямо вказано - за рахунок власних коштів) (т.1 а.с. 24-28).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач не сплатив кошти у добровільному порядку у повернення витрат на лікування потерпілої особи від злочину, оскільки між діями відповідача та перебуванням потерпілого на лікуванні існує прямий причинний зв`язок.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт виконання прокурором вимог Закону щодо належного підтвердження підстав для представництва інтересів держави чи Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в суді, то ці доводи не заслуговують на уваги виходячи з наступного.
Порушення інтересів держави (національного, суспільного інтересу) відбулось внаслідок ігнорування відповідачем порядку відшкодування коштів на лікування особи, потерпілого від злочину, яке проведено за рахунок коштів комунального закладу та міського бюджету в цілому. Несвоєчасне надходження коштів ослаблює економічні основи місцевого самоврядування та медичного закладу, позбавляє можливості закладом здійснювати подальше використання коштів міського бюджету на реалізацію програм в сфері охорони здоров`я та надання медичної допомоги іншим хворим тощо.

Невжиття органом місцевого самоврядування заходів цивільно-правового характеру до захисту цих інтересів є підставою для представництва інтересів держави в суді органами прокуратури.

Аналогічної позиції щодо стягнення коштів на користь закладу охорони здоров`я притримується і Європейський суд з прав людини, який, зокрема, у рішенні від 11.02.2003 по справі «Хаммерн (Hammern) проти Норвегії» (скарга №30287/96) встановив, що тягар фінансових збитків, завданих порушенням і розглядом кримінальної справи, що закрита чи закінчилась виправданням обвинуваченого, несе обвинувачений, якщо він не зможе довести, що вірогідна відсутність факту вчинення ним постановленого йому у вину діяння. Положення пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не порушено.

Велика Палата Верховного Суду зробила свій висновок щодо поняття «нездійснення або неналежного здійснення суб`єктом владних повноважень своїх функцій» (справа №912/2385/18 від 26.05.2020), відповідно до якого бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Відповідно до п. 5.6 постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 визначено, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Сам факт не звернення до суду органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, про що вказується у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18.

Слід звернути увагу, що згідно із ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №912/2385/18 від 26.05.2020 вказано, що прокурор, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» надає можливість такому органу відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави.

Невжиття компетентним органом відповідних заходів протягом розумного строку після того, як такому органу стало відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватись як бездіяльність такого органу.
З метою вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на звернення прокурора отримано лист КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» від 10.01.2022 №01-16/258, де, поміж іншого, вказано, що заклади охорони здоров`я та Департамент охорони здоров`я Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, з позовом про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 , не звертались (т.1 а.с. 23).

Відтак, за обставин цієї справи вбачається належне підтвердження підстав для представництва прокурором інтересів держави на відшкодування понесених державним бюджетом витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не змінював склад та статус учасників справи, однак всупереч вимогам ЦПК України суд першої інстанції самостійно змінив статус Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з позивача на третю особу, то ці доводи апеляційний суд у складі колегії не бере до уваги, оскільки ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.02.2025 залучено до участі у справі: - прокурора, котрий заявив позов, - позивачем – Кременчуцьку міську раду Кременчуцького району Полтавської області, відповідачем – ОСОБА_1 , - третіми особами: - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Департамент охорони здоров`я Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», Національну службу здоров`я України (т.8 а.с. 110-111), що відповідає приписам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був залишити позов без розгляду, оскільки прокурором не доведено підстав для представництва інтересів у суді, то ці доводи спростовуються вищенаведеним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не приділив уваги вимога Закону щодо відшкодування з боку страховика (МТСБУ), то ці доводи колегія суддів відхиляє, оскільки надані сторонами докази та встановлені обставини підтверджують, що ОСОБА_1 як особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, в силу ст.1206 ЦК України зобов`язаний відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи не було залучено відповідних калькуляцій, на підставі яких обраховувалась вартість ліжко-дня, не проаналізовано з чого складена така вартість, тощо, то такі доводи не заслуговують не увагу, з огляду на наступне.

Згідно п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», сумакоштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

За ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи доведено, що потерпілий від кримінального правопорушення ОСОБА_2 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебував на лікуванні у Комунальному некомерційному медичному підприємстві Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» на стаціонарному лікуванні у період з 11.08.2021 по 24.09.2021. Витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_2 складають 120 941,60 грн.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що витрати, понесені Комунальним некомерційним медичним підприємством Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» на лікування потерпілого, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у відповідності до наданого розрахунку.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гонтаря Валерія Миколайовича – залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2025 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 06 квітня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов