ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 лютого 2026 року справа №200/6281/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 р. у справі №200/6281/25 (головуючий І інстанції Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Полтавської області про відмову у призначенні пенсії від 10.06.2025 № 056750009738, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, відповідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати ГУ ПФУ у Донецької області зарахувати до страхового стажу позивача період її роботи з 01.09.1979 по 22.06.1984, з 01.08.1984 по 06.09.1995 та з 09.09.1995 по 10.12.1999;
- зобов`язати ГУ ПФУ у Донецької області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно статті 26 Закону України № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 23.09.2022.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області від 10.06.2025 №056750009738.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 02.06.2025 із зарахуванням до страхового стажу періодів її роботи з 01.09.1979 по 22.06.1984, з 01.08.1984 по 06.09.1995, з 09.09.1995 по 10.12.1999.
У решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що згідно диплому № НОМЕР_1 до загального страхового стажу не зараховано навчання з 01.09.1979 по 22.06.1984, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає дошлюбному прізвищу згідно свідоцтва про шлюб « ОСОБА_3 ».
Згідно записів трудової книжки від 01.08.1984 НОМЕР_2 до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 01.08.1984 по 06.09.1995, оскільки відсутнє перейменування підприємства; з 09.09.1995 по 10.12.1999, оскільки відсутній номер наказу про прийняття та запис при звільненні з роботи не завірено підписом відповідальної особи.
Аналіз наданих документів показує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 9 років 04 місяці 7 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 від 25.04.1981 заповнено російською мовою «гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )» уклали 25.04.1981 шлюб та після укладення шлюбу дружина обрала прізвища « ОСОБА_6 ».
Відомості Свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 від 02.06.2007 свідчать, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зареєстрували 02.06.2007 шлюб та після укладення шлюбу подружжя обрало спільне прізвище ОСОБА_9 .
10 червня 2025 року ГУ ПФУ у Полтавській області винесено рішення №056750009738 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 з таких підстав.
02 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до управління із заявою про призначення пенсії за віком. У додатках до заяви надано: диплом, трудову книжку, свідоцтва про шлюб, паспорт, код.
Згідно диплому № НОМЕР_1 до загального стажу не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 22.06.1984, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає дошлюбному прізвищу « ОСОБА_3 » згідно свідоцтва про шлюб;
Згідно записів трудової книжки від 01.08.1984 НОМЕР_2 до загального трудового стажу не зараховано період роботи: з 01.08.1984 по 06.09.1995, оскільки відсутнє перейменування підприємства; з 09.09.1995 по 10.12.1999, оскільки відсутній номер наказу про прийняття та запис про звільнення з роботи не завірено підписом відповідальної особи.
Аналіз документів свідчить, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 09 років 04 місяці 7 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. Вказане є підставою для відмови у призначенні пенсії.
Також повідомлено заявницю, що після дооформлення документів та надходження таких у тримісячний строк й подання додаткових документів, відповідне рішення може бути переглянуто.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У відповідності до статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
В період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 32 років.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Щодо доводів апелянта, що згідно диплому № НОМЕР_1 до загального страхового стажу не зараховано навчання з 01.09.1979 по 22.06.1984, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає дошлюбному прізвищу згідно свідоцтва про шлюб « ОСОБА_3 », суд зазначає наступне.
Відомості диплому серія НОМЕР_6 свідчать, що такий видано ОСОБА_8 запис російською « ОСОБА_6 » про те, що вона у 1979 році вступила до Краматорського індустріального інституту і в 1984 році закінчила повний курс названого інституту за спеціалізацією «Автоматизація та комплексна механізація машинобудування». Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 22.06.1984 присвоєно кваліфікацію «інженера-електромеханіка».
Вказане повністю відповідає відомостям (щодо прізвища позивача) наявним у Свідоцтві про шлюб серія НОМЕР_4 від 25.04.1981 заповнено російською мовою «гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )» уклали 25.04.1981 шлюб та після укладення шлюбу дружина обрала прізвища « ОСОБА_6 ». Крім того, наявна у матеріалах справи трудова книжка позивача серія НОМЕР_2 , в якій титульний аркуш заповнено російською мовою на ім`я « ОСОБА_10 ».
Вказане у достатній мірі свідчить, що у записах Свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 від 02.06.2007 допущена помилка у перекладі прізвища позивача з російської на українську мову, внаслідок чого зазначено « ОСОБА_11 ».
На переконання суду така помилка не є підставою для неврахування відповідного стажу, за наявності інших перелічених документів, які однозначно вказують на належність усіх цих документів одній особі – позивачу.

Щодо доводів апелянта, що до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 01.08.1984 по 06.09.1995, оскільки відсутнє перейменування підприємства; з 09.09.1995 по 10.12.1999, оскільки відсутній номер наказу про прийняття та запис при звільненні з роботи не завірено підписом відповідальної особи, суд зазначає наступне.
Наявна у матеріалах справи трудова книжка позивача серія НОМЕР_2 , титульний аркуш заповнено російською мовою на ім`я « ОСОБА_10 » свідчить про таке (щодо спірних періодів):
запис №1 - Навчання у Краматорському індустріальному інституті з 01.09.1979 по 22.06.1984 диплом НОМЕР_6 .

Слов`янський завод 30-річчя Великої жовтневої революції:
запис № 2. 01.08.1984 прийнята у відділ АСУП інженером-програмістом
запис № 3. 01.07.1988 переоформлена інженером-електронщиком у сектор АСУП;
запис № 4. 01.02.1990 переведена в сектор САПР інженером-електронщиком;
запис № 5. 01.04.1991 переоформлена інженером електронщиком у відділі АСУП
запис № 6. 06.09.1995 звільнена за власним бажанням

ТОВ «Фірма «Інтер-ТОР»:
запис №7. 09.09.1995 прийнята на посаду гл. бухгалтера;
запис №8. 10.12.1999 звільнена за угодою сторін.

Суд зазначає, що до 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (в період внесення спірних періодів роботи до трудової книжки позивача).
Згідно з п. 2.3. Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 162, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно з 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснювався в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців» (п. 8.1. Інструкції).
Згідно пункту 18. постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Відсутність перейменування підприємства, номеру наказу про прийняття та не завірений запис при звільненні, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Наведене в повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.
За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що трудова книжка містить усі необхідні відомості про роботу позивача у спірні періоди, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави їх не враховувати.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 02.06.2025 із зарахуванням до страхового стажу періодів її роботи з 01.09.1979 по 22.06.1984, з 01.08.1984 по 06.09.1995, з 09.09.1995 по 10.12.1999.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 р. у справі №200/6281/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 р. у справі №200/6281/25 - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 19 лютого 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко