Справа № 420/38799/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області (вул.Незалежності,39, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, 67707) в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації (вул.Канатна, 83, м.Одеса, 65107) до Релігійної громади Української православної церкви (Свято-Троїцької) с.Зоря Саратського району (вул.Івана Виговського 147, с.Камчик, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, 68251) про зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Релігійної громади Української православної церкви (Свято-Троїцької) с.Зоря Саратського району за результатом якого позивач просить: 
зобов`язати Релігійну громаду Української Православної Церкви (Свято-Троїцької) с. Зоря Саратського району (вул. Івана Виговського, буд. 147, с. Камчик Білгород-Дністровського району, Одеської області, 68251, Код ЄДРПОУ: 34274592) укласти з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації (код ЄДРПОУ 40055626) на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768, охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини місцевого значення – «Свято-Троїцька церква», розташовану за адресою: вул. Івана Виговського, 147, с. Камчик Білгород-Дністровського району (колишня адреса Саратська селищна громада, с. Зоря, 28 Червня, вул. 147).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 27.12.1991 № 580 прийнято на облік наступну пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення – «Свято-Троїцька церква» 1871 р., розташовану за адресою: с. Зоря Саратського району (теперішня назва: село Камчик Білгород-Дністровського району). Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації визначено перелік об`єктів культурної Саратської громади) відповідно до якого пам`ятка містобудування та архітектури місцевого значення – «Свято-Троїцька церква» 1871 р., розташована за адресою: Саратська селищна громада, с. Зоря, 28 Червня, вул. 147» (теперішня адреса вул.Івана Виговського, 147, с.Камчик, Білгород-Дністровського району).
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на теперішній час власником вищезазначеної пам`ятки архітектури є Релігійна громада Української Православної Церкви (Свято-Троїцької) с. Зоря Саратського району (дата набуття права власності 19.11.2021).
Проте, власником вищезазначеної пам`ятки архітектури – Релігійною громадою Української Православної Церкви (Свято-Троїцької) с. Зоря Саратського району та Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації як органом охорони культурної спадщини, не укладено охоронний договір, що є порушенням положень діючого законодавства.
Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).
Від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким, відповідач просить відмовити в задоволенні позову зазначивши, що на даний час проект охоронного договору, отриманий від Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, знаходиться на розгляді та вивченні Релігійною громадою Української Православної Церкви (Свято-Троїцької) с.Зоря Саратського району, з метою узгодження його змісту і умов. Після завершення розгляду, охоронний договір буде підписано та, згідно вимог чинного законодавства, направлений до Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації на реєстрацію.
Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації подано пояснення по справі в яких зазначено, що 20.11.2025 до Департаменту листом від Релігійної громади Української Православної Церкви (Свято-Троїцької) с.Зоря Саратського району (вх. Департаменту від 24.11.2025 № П1161/10/01-12) надійшов повний пакет документів для укладення охоронного договору.
На даний час, листом Департаменту від 09.12.2025 № 3881/10/05-10/2-25/П1161/10/01-12 проєкт охоронного договору направлено на підпис
Від позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що закон покладає на власника пам`ятки обов`язок укласти охоронний договір, а не лише ініціювати процедури. Станом на теперішній час договір не укладено, проєкт договору не підписаний. З огляду на викладене позивач наполягає на задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини. 
Судом встановлено, що Релігійна громада Української Православної Церкви (Свято-Троїцької) с. Зоря Саратського району є юридичною особою, яка зареєстрована у встановленому діючим законодавством України порядку, про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи від 13.04.2006 року Серія А00 реєстраційний №15471200000000254
Рішенням виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 27.12.1991 № 580 прийнято на облік наступну пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення – «Свято-Троїцька церква» 1871 р., розташовану за адресою: с. Зоря Саратського району (теперішня назва: село Камчик Білгород-Дністровського району).
Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації визначено перелік об`єктів культурної Саратської громади) відповідно до якого пам`ятка містобудування та архітектури місцевого значення – «Свято-Троїцька церква» 1871 р., розташована за адресою: Саратська селищна громада, с. Зоря, 28 Червня, вул. 147» (теперішня адреса вул. Івана Виговського, 147, с. Камчик Білгород-Дністровського району).
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на теперішній час власником вищезазначеної пам`ятки архітектури є Релігійна громада Української Православної Церкви (Свято-Троїцької) с. Зоря Саратського району (дата набуття права власності 19.11.2021).
20.11.2025 року з метою укладання охоронного договору та на виконання вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини» Релігійна громада Української Православної Церкви (Свято-Троїцької) с. Зоря Саратського району звернулася до Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації із заявою та повним пакетом документів про укладення охоронного договору на приміщення будівлі Релігійної громади Української Православної Церкви (Свято-Троїцької) с. Зоря Саратського району (код ЄДРПОУ 34274592) загальною площею 380,6 кв.м, розташованої за адресою: Україна, Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Камчик (с.Зоря), вул. Івана Виговського, буд. 147 (вул.28 червня).
Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації у своїх поясненнях підтверджено, що 20.11.2025 до Департаменту листом від Релігійної громади Української Православної Церкви (Свято-Троїцької) с. Зоря Саратського району (вх. Департаменту від 24.11.2025 № П1161/10/01-12) надійшов повний пакет документів для укладення охоронного договору.
Листом Департаменту від 09.12.2025 № 3881/10/05-10/2-25/П1161/10/01-12 проєкт охоронного договору направлено на підпис.
Відповідачем у відзиві на позову підтверджено отримання проєкту охоронного договору.
Проте доказів укладення охоронного договору до суду не надано.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо неукладення охоронного договору та як наслідок звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи юридичну оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч.3 ст.53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Спеціальним законом, яким визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді є Закон України «Про прокуратуру».
Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.
У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави, висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).
Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Відтак, суд вважає, що інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 19 вересня 2019 року у справі №815/724/15, від 17 жовтня 2019 року у справі № 569/4123/16-а.
Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 4 частини другої статті 129 Конституції України).
Так, згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
2) у разі відсутності такого органу.
Відповідно до частини четвертої статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.
Суд вважає, що у даній справі подання прокурором адміністративного позову має на меті захист інтересів держави та як наслідок про наявність підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва інтересів держави у суді у справі, що розглядається.
Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав укладання охоронних договорів відносно об`єктів культурної спадщини регулюються правовими нормами Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 №1805-III (далі - Закон України №1805-III).
В розумінні положень ст.1 Закону України №1805-III об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;
пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 27.12.1991 № 580 прийнято на облік наступну пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення – «Свято-Троїцька церква» 1871 р., розташовану за адресою: с. Зоря Саратського району (теперішня назва: село Камчик Білгород-Дністровського району)..
За приписами ст.23 Закону України №1805-III усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Як зазначено в п.2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768, власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Відповідно до вимог ст.6 Закону України №1805-III саме до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить, окрім іншого, укладення охоронних договорів на пам`ятки.
Охоронний договір, укладений на підставі ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», є адміністративним договором.
Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №806/1536/18.
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на теперішній час власником вищезазначеної пам`ятки архітектури є Релігійна громада Української Православної Церкви (Свято-Троїцької) с. Зоря Саратського району (дата набуття права власності 19.11.2021).
Разом з тим, Релігійна громада Української Православної Церкви (Свято-Троїцької) с. Зоря Саратського району не укладено охоронний договір щодо вказаного об`єкту.
Обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника (користувача) пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини і саме від власника (користувача) повинна виходити ініціатива укладення охоронного договору.
Таким чином, як вбачається з вищевикладених норм чинного законодавства, юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.
Відповідач, відповідач у відзиві на позов не заперечував щодо необхідності укладення охоронного договору.
На підставі вищевикладеного, з огляду на наявність правових підстав для звернення прокурора із даним позовом, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для зобов`язання Релігійної громади Української Православної Церкви (Свято-Троїцької) с. Зоря Саратського району (вул. Івана Виговського, буд. 147, с. Камчик Білгород-Дністровського району, Одеської області, 68251, Код ЄДРПОУ: 34274592) укласти з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації (код ЄДРПОУ 40055626) на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768, охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини місцевого значення – «Свято-Троїцька церква», розташовану за адресою: вул. Івана Виговського, 147, с. Камчик Білгород-Дністровського району (колишня адреса Саратська селищна громада, с. Зоря, 28 Червня, вул. 147)..
Доводи відповідача висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, суд дійшов до висновку про задоволення позову.
Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 2 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Враховуючи те, що позивач, як суб`єкт владних повноважень, під час подання позову поніс лише судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, тому судові витрати з відповідача не стягуються, а підстави для стягнення судового збору відсутні.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області (вул.Незалежності,39, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, 67707) в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації (вул.Канатна, 83, м.Одеса, 65107) до Релігійної громади Української православної церкви (Свято-Троїцької) с.Зоря Саратського району (вул.Івана Виговського 147, с.Камчик, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, 68251) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Зобов`язати Релігійну громаду Української Православної Церкви (Свято-Троїцької) с. Зоря Саратського району (вул. Івана Виговського, буд. 147, с. Камчик Білгород-Дністровського району, Одеської області, 68251, Код ЄДРПОУ: 34274592) укласти з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації (код ЄДРПОУ 40055626) на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768, охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини місцевого значення – «Свято-Троїцька церква», розташовану за адресою: вул. Івана Виговського, 147, с. Камчик Білгород-Дністровського району (колишня адреса Саратська селищна громада, с. Зоря, 28 Червня, вул. 147).
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст.295 КАС України.
Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст.255 КАС України. 
Суддя К.С. Єфіменко