ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/251/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №702/361/25 Категорія: 308020000 	Барська Т. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплокомуненерго» м. Монастирище на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства «Теплокомуненерго» м. Монастирище до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, –

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року Комунальне підприємство «Теплокомуненерго» м. Монастирище (далі по тексту КП «Теплокомуненерго») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу в розмірі 3489,30 грн. за спожиті послуги з постачання теплової енергії.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що упродовж з 01.05.2022 по 31.10.2024 включно КП «Теплокомуненерго» надавало послуги з постачання теплової енергії в квартиру АДРЕСА_1 , а також послуги з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування.
Позивач зазначає, що квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить трьом співвласникам – ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Однак особовий рахунок на послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем теплопостачання, абонентського обслуговування для квартири АДРЕСА_2 відкритий на ОСОБА_1 , тому позивач вимогу стягнення боргу висунув лише йому.
За доводами позивача між підприємством і ОСОБА_1 існують правовідносини з надання комунальних послуг, проте договір про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем теплопостачання не укладений.
На переконання позивача комунальні послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем теплопостачання упродовж травня 2022 – жовтня 2024 року відповідачу ОСОБА_1 надані своєчасно та якісно, а оплату за них він провів не у повному обсязі.
Позивач зазначив, що хоча квартиру відповідача та членів його родини відключено від постачання теплової енергії комунальним підприємством і договір між відповідачем та позивачем про надання послуг з теплопостачання не укладений, відповідач зобов`язаний повністю оплатити надані йому послуги згідно виставлених рахунків, а не в тому розмірі, який він сплатив.
В зв`язку з вищевикладеним, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище борг в розмірі 3489,30 грн. за спожиті послуги з постачання теплової енергії технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, абонентського обслуговування по квартирі АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02.06.2025 залучено ОСОБА_2 до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 .
Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 30.10.2025 позов КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище – залишено без задоволення.
Витрати зі сплати судового збору віднесено на рахунок позивача.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів стосовно детального розрахунку заборгованості з урахуванням реальної опалювальної площі житлового будинку в цілому, опалювальної площі приміщень осіб з індивідуальним опаленням, а також періоду виникнення боргу.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, КП «Теплокомуненерго» міста Моностирищеподало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Вважає, що, відмовляючи у задоволенні позову судом фактично було застосовано наслідки спливу позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, тобто вчинено процесуальне порушення, оскільки сторонами у справі не подавалися клопотання про застосування позовної давності. А сам по собі встановлений судом період позову по даній справі, який більший за встановлену загальну позовну давність, не є підставою для відмови у задоволенні позову.
Також, суд зробив висновок, що не відповідає обставинам справи про те, що позивач не надав суду доказів того, якими розрахунками він керувався, визначаючи відповідачу боргове сальдо у розмірі 3210,13 грн. за період з 01.10.2020 по 31.10.2024. Також суд зазначив, що у наданих розрахунках позивач не визначив розмір плати за кожну з наданих послуг у конкретний місяць 2022-2024 років. Такі висновки суду спростовуються доданими до позовної заяви розрахунком боргу по квартирі АДРЕСА_2 , який містить у собі з помісячною розбивкою кількість спожитих послуг з постачання теплової енергії, обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання та абонентського обслуговування, тарифи на усі зазначені види послуг, нарахування та сплату таких послуг. Крім того, позивачем надано розподіл спожитих послуг з постачання теплової енергії по указаній квартирі із зазначення складових по Методиці № 315: спожито від внутрішньобудинкової системи опалення у квартирі, на опалення місць загального користування будинку. 
У відзиві (поясненні) на апеляційну скаргу, що надійшов від третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 вказано, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не містить доводів, які б спростовували встановлені судом обставини або свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Скаржник стверджує, що суд, встановивши інший період виникнення заборгованості, ніж зазначений у позовній заяві, фактично застосував наслідки спливу позовної давності, не маючи відповідно клопотання сторін, чим нібито допустив порушення процесуального права, проте, такі твердження є хибними, суперечливими та не відповідають змісту рішення суду першої інстанції, оскільки суд не застосовував позовну давність як підставу відмови позову. Висновок суду про інший період формування боргу був використаний як елемент оцінки доказів, а не як підстава для застосування ст. 267 ЦК України.
Доводи скаржника, що суд першої інстанції нібито безпідставно надав перевагу поясненням третьої особи про непрозорість розрахунків позивача є необґрунтовані, оскільки суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог не на підставі припущень або сумнівів сторін, а на підставі того, що позивач не надав належних, допустимих і достовірних доказів, які б підтверджували б: правильність застосованих формул; вихідні показники (опалювальні площі); зв`язок між застосованими площами і конкретним об`єктом. Надані позивачем розрахунки не дозволяють встановити, яким чином сформовано боргове сальдо саме за заявлений у позові період.
Таким чином, вважає, що апеляційна скарга представника позивача на рішення суду необґрунтована, є надуманою та ніяким чином не підтверджена належними доказами, просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін. 
Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивачем не надано детального розрахунку заборгованості з урахуванням реальної опалювальної площі житлового будинку в цілому, опалювальної площі приміщень осіб з індивідуальним опаленням, а також періоду виникнення боргу
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.10.2024 квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с.13, т.1).
Згідно з інформацією виконавчого комітету Христинівської міської ради з 20.04.1996 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є квартира АДРЕСА_1 (а.с.83, т. 1).
21.12.2023 рішенням Монастирищенської міської ради №17-45/VIII назву вулиці «Гагаріна» змінено на «Героїв України»(а.с.14-15, т. 1).
Комунальне підприємство «Теплокомуненерго» міста Монастирище утворене згідно з рішенням Монастирищенської міської ради від 16.09.2015 шляхом перетворення дочірнього підприємства «Теплокомуненерго» публічного акціонерного товариства «Монастирищенський ордена Трудового Червоного прапора машинобудівний завод» і предметом його діяльності є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, пари, холодної та гарячої води, кондиційованого повітря, що підтверджує копією витягу із Статуту підприємства в редакції від 27.06.2024 та копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 02.07.2024 (а.с.75,76-77, т. 1).
Згідно з довідкою міського голови від 31.07.2024 за вихідним № 485 послуги з теплопостачання для усіх споживачів міста та села Нове Місто упродовж з червня 2021 по червень 2024 років включно надавались комунальним підприємством «Теплокомуненерго» (а.с.18, т. 1).
Надання послуг з постачання теплової енергії через єдину централізовану систему опалення в житлові будинки міста підтверджується актами комісії про готовність теплового господарства до роботи в опалювальні періоди 2021-2024 років (а.с.41-44, т. 1); актами фіксації початку та завершення опалювальних сезонів 2022-2024 років (а.с.45, 46, т. 1); показами загально будинкового засобу обліку теплової енергії багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 (а.с.19, т. 1); рішеннями Монастирищенської міської ради про початок опалювальних сезонів № 190 від 23.09.2021 «Про початок опалювального сезону 2021-2022 років», № 154 від 28.09.2022 «Про початок опалювального сезону 2022-2023 років», № 209 від 04.10.2023 «Про початок опалювального сезону 2023-2024 років», № 249 від 25.09.2024 «Про початок опалювального сезону 2024-2025 років» (а.с. 49, 50, т. 1).
Рішенням виконавчого комітету Монастирищенської міської ради № 214 від 30.07.2025 внесені зміни до рішення № 248 від 25.09.2024 та затверджено, що опалювальна площа житлового будинку АДРЕСА_3 України складає 1490,0 кв. м (а.с.40-42, т. 2).
03.12.2020 позивач на адресу відповідача надіслав два екземпляри Договору 24023-3 з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (із здійсненням обслуговування і поточного ремонту внутрішньо будинкової системи теплопостачання) (а.с.8-12, т. 1).
За умовами запропонованого до укладення Договору 24023-3, позивач бере на себе зобов`язання поставляти відповідачу теплову енергію для потреб опалення і обсяг спожитої споживачем послуги пропонує визначати як обсяг теплової енергії на опалення приміщення споживача, обсяг теплової енергії на опалення місць загального користування, обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції)(пункт 1 Договору).
Водночас, пункт 2 проекту Договору визначає вимоги щодо якості послуги, зокрема, температура носія повинна відповідати температурному графіку внутрішньо будинкової системи теплопостачання в частині подавального трубопроводу 43,5-95 градусів С; тиск теплоносія в подавальному трубопроводі становить від 40 до 55 метрів водяного стовпа, а в зворотному – від 25 до 35 метрів водяного стовпа; дотримання нормативної температури повітря в приміщеннях.
Також у Договорі наведена інформація про споживача, адреса місця проживання, опалювальна площа приміщення споживача 74,8 кв. м, опалювальна площа будинку 1270,41 кв. м, теплове навантаження будинку 0,092542 Гкал/год., у будинку відсутній індивідуальний тепловий пункт.
Відповідно до п. 3 проекту Договору будинок обладнаний вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії, який встановлений у підвальному приміщення будинку (а.с.10, т. 1).
Пунктом 34 проекту Договору КП «Теплокомуненерго» пропонує визначити, що споживач вносить позивачу плату, яка складається з плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу та обсягу спожитої енергії, плати за абонентське обслуговування в розмірі 30,12 гривень, плати за обслуговування, поточний ремонт внутрішньо будинкових систем будинку в розмірі 14,21 гривень (а.с.11, т. 1).
За змістом п.55 проекту Договору він набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом року з дати набрання чинності.
Відповідач ОСОБА_1 . Договір №24023-3 не погодив і свого підпису на ньому не поставив (а.с.12 на звороті, т. 1).
Наказом № 31 від 09.06.2021 позивач затвердив розмір плати за абонентське обслуговування і з 01.06.2021 встановив її на рівні 31,70 грн. (а.с.47, т. 1).
З 01.11.2024 розмір плати за абонентське обслуговування позивач змінив і встановив на рівні 35, 10 грн., що підтверджує копія наказу № 49 від 16.10.2024 (а.с.48, т. 1).
Тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та на послуги з постачання теплової енергії, які надає споживачам КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище, затверджені рішеннями виконавчого комітету міської ради № 3 від 21.12.2020, № 191 від 23.09.2021, № 276 від 22.12.2021, № 155 від 28.09.2022, № 183 від 31.08.2023, № 247 від 24.10.2023, № 247 від 25.09.2024 (а.с.51–64, т. 1).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку боргу, з травня 2022 року до жовтня 2024 року заборгованість відповідача розрахована за тарифом на теплову енергію її виробництво, транспортування, постачання та на послуги з постачання теплової енергії, які надає споживачам КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище, в розмірі 1314,89 грн/Гкал(з ПДВ).
Як вбачається із розрахунку, станом на 01.05.2022 сальдо боргу відповідача складає 3210,13 грн., а до жовтня 2024 року цей борг збільшився до 3489,30 грн. (а.с.17, т. 1).
Заборговані суми позивач розрахував за такими показниками: тариф обс-ня 0,19 грн./м.кв (з ПДВ); тариф грн./Гкал (з ПДВ) 1314,89; нарахована сума за постачання теплової енергії; нарахована сума за обслуговування внутр. буд. с-м, грн.; нарахована сума за абонентське обслуговування.
Правовідносини між позивачем та споживачем у сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 21.08.2019 (зі змінами) про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.
Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до частини другої статті 7 цього ж закону індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такі правові висновки викладено в постанові ВС від 25.03.2024 у справі №462/1232/23.
Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 901 ЦК України положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Відповідно до ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості в судовому порядку.
Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначав, що відповідач не виконує належним чином своїх зобов`язань по оплаті спожитої теплової енергії та послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості.
З матеріалів справи вбачається, а саме, з копії проекту Договору 24023-3 від 13.10.2020 та копії доказів його надіслання відповідачу ОСОБА_1 , що проект Договору на адресу ОСОБА_1 надісланий і упродовж 30-ти днів від укладення Договору не відмовився, а ОСОБА_2 , як співвласниця квартири, продовжувала здійснювати оплату спожитих послуг.
Крім того, ні відповідач, ні третя особи факт отримання від позивача житлово – комунальних послуг не заперечує, тому оплата житлово - комунальних послуг, якими споживачі користувались, є обов`язком останніх і відсутність письмово оформленого договору з надавачем послуг не звільняє їх від цього обов`язку.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №14-280цс18.
Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» унормовано, що витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування - за умови укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Стаття 19 Закону України «Про теплопостачання» покладає на споживача обов`язок щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Абзацом шостим пункту 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії (в редакції від 01.10.2021), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі у тексті також Правил), визначено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньо будинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів, спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315 (далі - Методика розподілу).
Згідно з п.24 зазначених Правил розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.
Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) (п.38 Правил).
У підпункті 13 пункту 45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії зазначено, що у разі відключення приміщення індивідуального споживача від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку він зобов`язаний відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.
З аналізу наведених норм та встановлених судом обставин, які сторонами визнаються і не оспорюються, відключені від мережі централізованого опалення (постачання) в установленому порядку індивідуальні споживачі – власники квартири АДРЕСА_1 мають своїм обов`язком відшкодовувати позивачу частину обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Послугу з постачання гарячої води індивідуальним споживачам позивач не надає.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони визнають, що у квартирі відповідача проходить 5 м 45 см внутрішньо будинкової системи опалення.
Споживач, який відключений від системи централізованого опалення, зобов`язаний брати участь у загальних витратах на опалення, зокрема, місць загального користування (постанова Верховного Суду від 22.12.2020 року по справі №311/3489/18) 
Щодо стягнення боргу за спожиті послуги в розмірі 3489,30 грн., колегія суддів зазначає наступне.
КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище в позовній заяві зазначило, що станом на 01.11.2024 року ОСОБА_1 за спожиті послуги з постачання теплової енергії заборгував підприємству 3489,30 грн. Позивач стверджує, що комунальні послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем теплопостачання упродовж травня 2022 – жовтня 2024 року відповідачу ОСОБА_1 надані своєчасно та якісно, а оплату за них він провів не у повному обсязі.
У п. 40 Договору про надання послуг з постачання теплової енергії (із здійсненням обслуговування і поточного ремонту внутрішньобудинкової системи теплопостачання) № 24023-3 від 19.10.2020, який Підприємство направило для укладення ОСОБА_1 , зазначено, що під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафу). У разі коли споживачем не визначено розрахунковий період або коли за зазначений споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності (за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості – в рахунок майбутніх платежів споживача, починаючи найближчих до дати здійснення платежу періодів.
У випадку, коли в графі платіжного доручення «призначення платежу» відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежів мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починається з тієї, що виникла у найдавніший період, до повної її погашення.
З розрахунку заборгованості вбачається, що сальдо на початок травня 2022 року становило 3210,13 грн., з травня 2022 року по жовтень 2024 року борг на послуги становить 3489,30 грн.
Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Мінрегіонбуду № 315 від 22.11.2018.
Упродовж травня 2022 року по жовтень 2024 Методика розрахунку застосовувалась у двох різних редакціях – з 25.01.2019 в одній редакції, а з 28.01.2022 – в іншій.
Пункт 2 розділу ІІІ Методики в редакції від 25.01.2019 визначав, що у разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі – чотириповерхова 14%.
Порядок визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та ГВП регулює розділ V Методики розрахунку в редакції від 25.01.2019.
Відповідно до п. 9 розділу ІV Методики розрахунку в редакції від 28.01.2022, визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку (Qз.б.поп.проект), повинен бути додатково скорегований із застосуванням коефіцієнту zвідкл, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку і визначається за формулою: де Sвідкл опалювальна площа приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку, м-2; загальна опалювальна площа будівлі/будинку, м-2.
Вказаний коефіцієнт з 28.01.2022 підлягає обов`язковому застосуванню під час визначення обсягу теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивач у своїх розрахунках не наводить відомостей про те, відповідно до яких вихідних даних цей коефіцієнт ним обрахований та як його застосування змінило нарахований до стягнення з відповідача борг.
Так, в ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем було надано детальний помісячний розрахунок по розподілу обсягу теплової енергії між споживачами по 315 Методиці зі змінами від 26 березня 2022 року житлового будинку по АДРЕСА_3 . Також позивачем було надано детальні помісячні розрахунки розподілу обсягу послуги з постачанням теплової енергії квартири АДРЕСА_1 .
Колегія суддів зазначає, що під час дослідження наданого позивачем розрахунку встановлено, що зазначені розрахунки зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та підтверджують порушення відповідачем обов`язку, а тому позов КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії підлягає задоволенню, так як фактично відповідач має заборгованість перед позивачем.
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставою вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18) (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
На підставі викладеного, відповідно до ст. 376 ЦПК України, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушенням норм процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Колегія суддів, враховуючи усі обставини вказаної справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2025 року - до скасування.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог у справі з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 7570,00 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Доказів наявності у відповідача обумовлених законодавством пільг по сплаті судового збору матеріали справи не містять.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплокомуненерго» м. Монастирище - задовольнити.
Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2025 року – скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Комунального підприємства «Теплокомуненерго» м. Монастирище до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплокомуненерго» м. Монастирище борг за спожиті послуги з постачання теплової енергії, технічного обслуговування по квартирі АДРЕСА_1 в розмірі 3489,30 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплокомуненерго» м. Монастирище судові витрати в розмірі 7570,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді: