Справа № 555/469/26
Номер провадження 2/555/592/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

"01" квітня 2026 р. м.Березне
Березнівський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Собчука А.Ю.,
за участі секретаря судового засідання Оксенюк Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Березне цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 15.06.2025-100000326 від 15 червня 2025 року у розмірі 16 560 грн, яка, за розрахунку, що міститься в матеріалах справи складається з: 5 000 грн основного боргу, 7 710 грн процентів, 1 350 грн комісій та 2 500 грн штрафів. 
Також позивач просив покласти на ОСОБА_1 судові витрати. У позовній заяві зазначено, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 662,40 грн, а докази щодо витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. 
Позов обґрунтовано тим, що 15.06.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 15.06.2025-100000326 в електронній формі. Із матеріалів справи вбачається, що договір укладався в електронній формі, а його складовими є оферта, заявка, паспорт споживчого кредиту та інші документи, сформовані в інформаційній системі кредитодавця.
Зобов`язання за вказаним договором відповідач  ОСОБА_1 належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на дату звернення до суду утворилася заборгованість у розмірі 16 560 грн.
Ухвалою суду від 06 березня 2026 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.
Представник позивача у позовній заяві просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника, не заперечував проти заочного розгляду справи та зазначив, що докази щодо понесених витрат на правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.
Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов не подав.
Судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи: на адресу його місця проживання було направлено рекомендоване поштове відправлення із судовою повісткою про день, час та місце судового засідання, а також розміщено оголошення про виклик відповідача в судове засідання на офіційному вебсайті «Судова влада України».
Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.
При цьому відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача суд не розцінює як визнання позовних вимог, оскільки подання заперечень на позов є правом, а не обов`язком відповідача і не звільняє позивача від доведення обставин, на які він посилається, як це передбачено ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані представником позивача документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судом установлено, що 15.06.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 15.06.2025-100000326 в електронній формі.
Із заявки та акцепту вбачається, що позичальником є 
ОСОБА_1 , для підписання та укладення договору використано одноразовий ідентифікатор «E885», надісланий на фінансовий номер НОМЕР_3. У матеріалах справи також наявні відомості, що відповідачка ОСОБА_1 під час укладення договору пройшла ідентифікацію через BankID. 
Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом оферти та акцепту, а якщо правочин має бути підписаний, моментом його підписання є, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За статтями 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися у письмовій, у тому числі електронній, формі, а такий правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в електронному документі. 
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду неодноразово звертав увагу на те, що у спорах, пов`язаних з укладенням кредитних договорів в електронній формі, суд має перевіряти належність ідентифікації позичальника, факт направлення та використання одноразового ідентифікатора, зв`язок цієї дії з укладенням конкретного договору, а також підтвердження фактичного надання кредитних коштів. 
Такий підхід узгоджується з правовими висновками, викладеними, зокрема, у повідомленні КЦС ВС від 20.02.2026, а також у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19 та від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19. 
Згідно з умовами договору ОСОБА_2 було надано кредит у сумі 3 000 грн строком на 217 днів з датою повернення 17.01.2026. Крім того, 17.06.2025 між сторонами укладено додатковий договір, за яким за ініціативою позичальника суму кредиту збільшено до 5 000 грн, а другий транш у сумі 2 000 грн також підлягав перерахуванню на той самий електронний платіжний засіб «НОМЕР_4».
За умовами договору процентна ставка «Стандарт» становила 1 % за день протягом перших трьох чергових періодів, а ставка «Економ» - 0,5 % за день у наступних періодах. Також договором передбачалися комісія за надання кредиту та комісія за обслуговування кредитної заборгованості. 
Факт надання першого траншу кредиту у розмірі 3 000 грн підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-1802 від 18.02.2026, у якому зазначено, що 15.06.2025 о 09:36:31 на платіжну картку клієнта « НОМЕР_1 » було успішно перераховано 3 000 грн за договором кредиту № 15.06.2025-100000326. У матеріалах розрахунку заборгованості також відображено збільшення основного боргу до 5 000 грн із 17.06.2025, що узгоджується з умовами додаткового договору про надання другого траншу в сумі 2 000 грн. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 530, 610, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Оскільки відповідачка ОСОБА_1 доказів належного виконання зобов`язань суду не надала, а представник позивача ТОВ «Споживчий центр» довів факт укладення договору, надання кредиту та наявність неповернутого основного боргу, вимога про стягнення 5 000 грн основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. 
Щодо процентів суд зазначає таке. Із розрахунку заборгованості станом на 18.02.2026 вбачається, що позивач ТОВ «Споживчий центр» нарахував відповідачці ОСОБА_1 проценти у сумі 7 710 грн. За змістом договору та паспорта споживчого кредиту ці проценти є погодженою сторонами платою за користування кредитом у межах строку кредитування. Відповідачка ОСОБА_1 доказів їх сплати або неправильності поданого розрахунку не надала. Враховуючи умови договору, строк кредитування, збільшення суми кредиту до 5 000 грн та відсутність спростування розрахунку, вимога про стягнення 7 710 грн процентів підлягає задоволенню. 
Разом із тим суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення 1 350 грн комісій.
Із матеріалів справи вбачається, що в паспорті споживчого кредиту одночасно зазначено, з одного боку, конкретні комісії за надання та обслуговування кредитної заборгованості, а з іншого - вказано, що кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг. Опис комісії за обслуговування зводиться до інформаційної підтримки, нагадувань про дати платежів, можливості відновлення паролю, можливості здійснювати платежі онлайн, консультаційних та інших подібних дій, однак представник позивача ТОВ «Споживчий центр» не довів, які саме конкретні платні послуги були фактично замовлені або надані відповідачу ОСОБА_1 понад дії, які кредитодавець і так зобов`язаний забезпечувати в межах виконання договору та вимог Закону України «Про споживче кредитування». 
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13.07.2022 у справах № 363/1834/17 та № 496/3134/19 зазначила, що для оцінки правомірності умови договору про комісію за обслуговування кредиту вирішальним є не її назва, а зміст і правова природа відповідного платежу; сама по собі така умова не є нікчемною автоматично, однак можливість її застосування та стягнення залежить від відповідності закону, змісту договору та доведеності фактичних підстав для нарахування плати. 
Оскільки у цій справі ТОВ «Споживчий центр» не надав належних і достатніх доказів на підтвердження правомірності стягнення 1 350 грн комісій, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. 
Не підлягає задоволенню і вимога про стягнення 2 500 грн неустойки.
Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у чинній редакції передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, за яким йому було надано кредит (позику), звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання такого зобов`язання, підлягають списанню кредитодавцем. Пленум Верховного Суду у постанові від 07.02.2025 № 6 підтвердив чинність і застосовність цього припису. 
Оскільки строк повернення кредиту у цій справі настав 17.01.2026, тобто під час дії воєнного стану, вимога позивача про стягнення неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання є безпідставною. Крім того, наданий розрахунок не містить достатнього і зрозумілого арифметичного обґрунтування саме суми 2 500 грн з огляду на умову договору про 45 грн за кожен день порушення. Отже, у задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій також слід відмовити. 
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню: з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути 5 000 грн основного боргу та 7 710 грн процентів, усього 12 710 грн, а в частині стягнення 1 350 грн комісій і 2 500 грн неустойки слід відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із такого. За загальним правилом, визначеним статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом із тим, відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір у даній справі виник унаслідок неналежного виконання відповідачкою ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, а саме неповернення отриманих кредитних коштів та несплати процентів у передбачений договором строк, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору у повному обсязі.
Інших фактичних даних, які мають значення для справи, немає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-280, 281, 282 ЦПК України, статтями 205, 207, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 15.06.2025-100000326 від 15 червня 2025 року у загальному розмірі 12 710 (дванадцять тисяч сімсот десять) гривень, з яких:5 000 (п`ять тисяч) гривень - основний борг та 7 710 (сім тисяч сімсот десять) гривень - проценти за користування кредитом.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. 
Заочне рішення може бути переглянуто Березнівським районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, установлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, електронна адреса: info@sgroshi.com, номер телефону: 380630731405.
Відповідач -  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 . 

Суддя А.Ю. Собчук