ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/184/26 Головуючий суддя І інстанції Пілюгіна О. М.
Провадження № 33/818/1087/26 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Лісіна В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Лісіна В.М. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 20 лютого 2026 року стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП щодо кожного, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 ,
та
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_2 ,
визнані винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на кожного з них накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.
Поряд з цим, з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 655 грн. 60 коп. з кожного.
Постановою встановлено, що 24 грудня 2025 року о 08:40 год. за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Пісочин, шосе Полтавське, 149/2 км, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Ніссан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не був уважним, здійснив проїзд регульованого перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Санг Йонг», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався на перехрестя на зелений сигнал світлофора. В свою чергу ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Санг Йонг», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок зіткнення з транспортним засобом «Ніссан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з транспортним засобом «Мітсубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 та з транспортним засобом «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху.
Не погодившись з цим рішенням захисник ОСОБА_1 – адвокат Лісін В.М, подав апеляційну скаргу, в якій просив судову постанову скасувати в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, та ухвалити нову постанову в цій частині, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що в діях ОСОБА_1 відсутні порушення зазначені в протоколі, оскільки саме ОСОБА_1 почав перетинати перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора, а ОСОБА_2 рухався на забороняючий сигнал світлофора та допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 . Вважав, що в діях ОСОБА_1 , відсутні порушення п. 13.1 ПДР України.
20 квітня 2026 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява захисника Черних І.О., в якій він заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника Лісіна В.М. та просив розглянути цю апеляційну скаргу без його участі та без участі ОСОБА_2 .
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Лісін В.М. не заперечували щодо розгляду апеляційної скарг без участі ОСОБА_2 та його захисника Черних І.О.
Враховуючи наведене, а також положення ст.ст. 268, 271 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_2 та його захисника Черних І.О.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захиснкиа Лісіна В.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
З апеляційною скаргою звернувся лише захисник Лісін В.М. в інтересах ОСОБА_1 , а тому суд апеляційної інстанції переглядає оскаржувану постанову лише в частині щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . 
За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.
Поряд з цим, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п.13.1.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Відповідно до відомостей протоколу (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем внаслідок зіткнення автомобіля «Ніссан» з його автомобілем, здійснив зіткнення з автомобілем «Рено» та з автомобілем «Мітсубіши».
З відомостей цього протоколу, поза розумним сумнівом, вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений зі змістом цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у відповідних графах цього протоколу.
Поряд з цим, до цього протоколу додана схема місця ДТП, яку також беззаперечно підписав ОСОБА_1 , тобто погодився з відомостями, які в ній зафіксовані працівником поліції.
Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення та схема місця ДТП складені уповноваженою державою особою і дії посадової особи що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАС України щодо дій працівників поліції під час складення протоколу, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів щодо незаконності дій працівників поліції, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
Отже, ОСОБА_1 , скориставшись правом на захист, не скористався своїм правом оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно нього за ст. 124 КУпАП.
Враховуючи відсутність будь яких скарг щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу, а такі твердження апелянта є необґрунтованими.
Крім того, належить врахувати, що ОСОБА_1 особисто пояснював, як в судовому засіданні в суді першої інстанції, а також і в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції про те, що виїжджаючи на перехрестя він боковим зором бачив, як праворуч від нього до перехрестя наближався автомобіль під керуванням ОСОБА_2 .
Поряд з цим ОСОБА_1 пояснював, що перетинаючи перехрестя він бачив, що назустріч йому виїжджали на перехрестя інші автомобілі, які в момент зіткнення також перебували безпосередньо на перехресті.
В матеріалах справи міститься відеозапис події ДТП за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (арк.52).
З відеозапису вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 на дозволяюче рух світло світлофора починає здійснювати маневр виїзду на перехрестя та проїзду перехрестя.
Поряд з цим з цього відеозапису вочевидь вбачається, що автомобілі, які рухались назустріч ОСОБА_1 також виїхали на перехрестя та перед здійсненням маневру повороту ліворуч зупинились, надаючи дорогу для проїзду саме ОСОБА_1 .
Оцінюючи відомості відеозапису, а також пояснення ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 мав реальну можливість бачити автомобілі, які рухались назустріч йому, які виїжджали на перехрестя, а також бачити автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , який, не збавляючи швидкості перед перехрестям, рухався у бік автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .
Належить врахувати, що відповідно до вимог п. 13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Тобто, ОСОБА_1 , перетинаючи перехрестя бачив, що праворуч до нього наближається інше авто, а тому повинен був дотримуватися безпечного інтервалу щодо транспортних засобів, які рухались назустріч йому.
Поряд з цим суд апеляційної інстанції не ставить під сумнів той факт, що ОСОБА_1 почав маневр виїзду на перехрестя на дозволяюче рух зелене світло світлофора.
Проте, відповідно до вимог п. 2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Отже, керуючи транспортним засобом та перетинаючи перехрестя ОСОБА_1 , хоча і рухався на зелене світло світлофора, однак повинен був стежити за дорожньою обстановкою, в тому числі, за тим, що праворуч від нього автомобіль під керуванням ОСОБА_2 продовжував рух не дивлячись на забороняюче рух світло світлофора, а також ОСОБА_1 повинен був зреагувати на цю зміну дорожньої обстановки та обрати безпечний рух для себе та інших учасників дорожнього руху, в тому числі, і обрати безпечний інтервал між його автомобілем та автомобілями, які рухались назустріч йому на цьому перехресті. 
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що будь-яких фактичних відомостей, що можуть свідчити про можливість скасування оскаржуваної постанови в частині визнання винним ОСОБА_1 , - апелянтом не наведено, що об`єктивно свідчить про відсутність будь-яких підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 13.1 Правил дорожнього руху та притягнуто за ст. 124 КУпАП до адміністративної відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Лісіна В.М. – залишити без задоволення.
Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 20 лютого 2026 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, – залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков