Номер провадження: 33/813/242/26
Номер справи місцевого суду: 523/19916/25 
Головуючий у першій інстанції Далеко К. О. 
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В., 
за участю секретаря – Соболєвої Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань 
апеляційну скаргу захисника Алдохіної Людмили Миколаївни, яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:
Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 29.08.2025 о 20 год 40 хв в м. Одесі по вул. Ак. Воробйова, 9, керував транспортним засобом Mersedes, д.н.з НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується медичним висновком лікаря-нарколога № 002020 від 03.09.2025 року, чим порушив п. 2.9.а ПДР України.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, захисник Алдохіна Л.М., яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що:
- протокол про адміністративне правопорушення за відсутності доказів на підтвердження обставин, зазначених у протоколі, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності;
- відеозапис не містить будь-яких повідомлень щодо дати явки до патрульної поліції; 
- з відеозапису не можливо встановити, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння; 
- відеозапис не може вважатися належним доказом, оскільки не містить фіксацію огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння;
- матеріали справи не містять доказів про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.
В апеляційній скарзі захисник Алдохіна Л.М. просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не був присутній у судовому засіданні 26.11.2025 під час ухвалення постанови, копію постанови ОСОБА_1 отримав 10.12.2025.
15.12.2025 ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням «єРІШЕННЯ» в особі адвоката Алдохіної Л.М., з метою доступу до правосуддя та демонструючи намір своєчасного оскарження, без зволікань подано апеляційну скаргу. 
Особа, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та захисник Алдохіна Л.М. до судового засідання не з`явилися, належно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи: ОСОБА_1 отримав повідомлення 10.02.2026 о 09:06 годині, що підтверджується телефонограмою та SMS-повідомлення 04.02.2026 о 17:08:32 годині, що підтверджується довідкою про доставку (а.с. 52, 52зв); захисник Алдохіна Л.М. отримала судову повістку-повідомлення в електронний кабінет 08.02.2026 о 03:20:05 годині, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 53).
17.02.2026 захисник Алдохіна Л.М. надіслала до суду клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку з тим, що особа, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , у призначений час знаходиться на стаціонарному лікуванні та не може взяти участь у судовому засіданні (а.с. 54-55).
Будь-яких доказів на підтвердження вказаного клопотання захисником до суду не надано.
Щодо заявленого клопотання, апеляційний суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи неодноразово відкладався, а саме: перше судове засідання було призначено на 07.01.2026 о 14:40 год та у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в Одеській області відкладено на 04.02.2026 о 14:00 годині.
07.01.2026 захисник Алдохіна Л.М. надіслала до суду клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 (вх. № 411/26 08.01.2026) (а.с. 44-45).
Будь-яких доказів на підтвердження вказаного клопотання заявником суду не надано.
03.02.2026 захисник Алдохіна Л.М. надіслала до суду клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку із залученням захисника у проведенні слідчих дій в кримінальному провадженні (а.с. 49).
За клопотанням захисника Алдохіної Л.М. розгляд справи був відкладений на 18.02.2026 о 14:20 год.
Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.
Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. наприклад рішення Європейського суду прав людини у справі Каракуця проти України).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, за умови належного повідомлення ОСОБА_1 та його захисника Алдохіної Л.М. про час, дату та місце розгляду справи, неодноразового відкладення розгляду справи, апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та у відповідності до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, положень ст. 268 КУпАП, яка не містить імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Алдохіної Л.М.
Вивчивши клопотання захисника Алдохіної Л.М., яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. При цьому, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова суду ухвалена 26.11.2025 за відсутності ОСОБА_1 .
Про дату, час та місце розгляду справи, призначеного на 26.11.2025 о 09.45 год, ОСОБА_1 сповіщено SMS-повідомленням, що не може вважатися належним сповіщенням у розумінні ст. 277-2 КУпАП.
Копію постанови ОСОБА_1 отримав 10.12.2025, що підтверджується розпискою про отримання (а.с. 24).
До Єдиного реєстру судових рішень оскаржувану постанову надіслано судом: 05.12.2025, зареєстровано: 05.12.2025, забезпечено надання загального доступу: 08.12.2025.
Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів належного сповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, забезпечення надання загального доступу постанови в ЄДРСР лише 08.12.2025, отримання копії постанови 10.12.2025, апеляційний суд вважає клопотання обґрунтованим та за можливе поновити захиснику Алдохіній Л.М., яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження.
Щодо суті апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно із пунктом 2.9(а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила, Правила ПДР), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735).
Згідно п. 2, 4 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Згідно з п. 12 вказаної Інструкції № 1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною його вину матеріалами справи.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.
Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 від 442366 від 03.09.2025, яким зафіксовано, що 29.08.2025 о 20 год 40 хв в м. Одесі по вул. Ак. Воробйова, 9, керував транспортним засобом Mersedes д.н.з НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується медичним висновком лікаря-нарколога № 002020 від 03.09.2025 року, чим порушив п. 2.9.а ПДР України, від підпису вказаного протоколу ОСОБА_1 відмовився (а.с. 1);
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.09.2025 року, відповідно до якого 29.08.2025 ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння (канабіноїди) (а.с. 6); 
- наявним в матеріалах справи відеозаписом, який було оглянуто в ході розгляду справи, яким підтверджено, що ОСОБА_1 зупинили працівники поліції, на питання, чи вживав наркотичні речовини, відповів, що ні, захворів, виписали лікарняний лист (20:21:24 хв). Працівник поліції повідомив: “Зрачки у вас звужені, погано реагують на світло”, на що ОСОБА_1 вказав, що не вживає (20:21:36 хв). На пропозицію працівника поліції пройти тест на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, погодився (20:22:54 хв). Прибувши до лікарні, ОСОБА_1 здав біоматеріал (21:43:41 хв). 
Щодо доводу скарги, що протокол про адміністративне правопорушення за відсутності доказів на підтвердження обставин, зазначених у протоколі, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вказує таке.
Так, протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Отже, обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні підтверджуватись іншими зібраними цим суб`єктом доказами.
У справі, що переглядається, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, наявний висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.09.2025 року, відеозапис, які у сукупності складають доказову базу і підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки містить в собі всі необхідні дані щодо обставин.
Твердження скарги, що відеозапис не містить будь-яких повідомлень щодо дати явки до патрульної поліції, не впливає на відсутність складу адміністративного правопорушення. 
Безпідставним є твердження, що з відеозапису не можливо встановити, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, з огляду на таке.
Як вбачається з відеозапису, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що у останнього звужені зіниці, погано реагують на світло (20:21:29 хв).
Крім того, згідно з п. 2, 3 Розділу 1 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/753 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до наведеного вище працівник поліції самостійно на власний розсуд доходить висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження таким водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння, виходячи із суб`єктивного сприйняття таких ознак візуально, органолептично, тощо.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не може втручатися в аспекти внутрішнього переконання працівників поліції під час проведення огляду на стан сп`яніння в частині виявлення ознак такого сп`яніння, а тому вказане посилання скаржника є неспроможним та не спростовує факту перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння.
Апеляційний суд не бере до уваги доводи скарги, що відеозапис не може вважатися належним доказом, оскільки не містить фіксацію огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, оскільки такі спростовуються матеріалами справи (21:43:13-21:45:21 хв).
Посилання захисника, що матеріали справи не містять доказів про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не спростовують вчинення останнім інкримінованого правопорушення. 
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». 
Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.
Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 289, 294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Поновити захиснику Алдохіній Людмилі Миколаївні, яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника Алдохіної Людмили Миколаївни, яка діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Одеського апеляційного суду    М.В. Назарова