УХВАЛА
13 квітня 2026 року 
м. Київ
справа №580/7537/24
адміністративне провадження № К/990/8869/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Ханової Р.Ф.,  Юрченко В.П., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі №580/7537/24 за позовом Приватного сервісного підприємства «Ньютон» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,
УСТАНОВИВ:
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.05.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2025, задоволено позов Приватного сервісного підприємства «Ньютон» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 28.06.2024 №9210/23-00-07-01-01 в частині застосування до Приватного сервісного підприємства «Ньютон» штрафу у розмірі 1.529.763,50 грн за порушення пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України по операціях «не складені та не зареєстровані податкові накладні». Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
До Верховного Суду 26.02.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі №580/7537/24. Касаційну скаргу подано вдруге, оскільки попередню касаційну скаргу повернуто ухвалою Верховного Суду від 09.02.2026, бо в ній не були викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 16.03.2026 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, оскільки скаржником не обґрунтовано зволікання з повторним поданням касаційної скарги і для належного викладення підстав касаційного оскарження.
На виконання вимог вказаної ухвали податковим органом 26.03.2026 надіслано уточнену касаційну скаргу та заявлено клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, в обґрунтування якого зазначено, що повернення попередньо поданої касаційної скарги судом не позбавляє права скаржника на повторне звернення до суду касаційної інстанції в найкоротший термін після її повернення, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності; вчинено посилання на низьку кадрову забезпеченість управління правової роботи ГУ ДПС у Черкаській області та ментальну втому працівників, що зумовлено фактом мобілізації та іншими факторами, пов`язаними з воєнним станом на території України; також, здійснено посилання на рішення ЄСПЛ в контексті доступу до правосуддя, а також наголошено на важливості даної справи для правильного застосування спірних правовідносин судами всіх інстанцій.
Розглянувши вказане клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження Верховний Суд зауважує, що воно є необґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до положень частини 1 статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Частиною 2 статті 329 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частини 3 статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 5 статті 333 цього Кодексу.
Верховний Суд в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху зазначав скаржнику, що право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною 1 статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини 8 статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Водночас приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України, в тому числі щодо належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями, і для його виконання процесуальний закон встановлює достатній строк - тридцять днів з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення (з дня отримання копії судового рішення).
Разом з цим, Верховний Суд зауважує, що підставою для повернення попередньої касаційної скарги стало недотримання скаржником вимог статей 328, 330 КАС України щодо належного викладення підстав, тобто, саме проявлений податковим органом підхід до оформлення касаційної скарги став причиною для її повернення.
Верховний Суд зазначав скаржнику, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України він повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Однак по суті підстав касаційного оскарження скаржником в заяві про усунення недоліків касаційної скарги здійснено посилання на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України і зазначено, що судами порушено вимоги ст. 120-1.2 Податкового кодексу України, яка передбачає застосування штрафних санкцій за відсутність реєстрації податкових накладних протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу.
На думку скаржника, у рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 зазначено, що в даному спорі має місце порушення порядку складання податкових накладних та їх реєстрація в ЄРПН. Перевіркою встановлено та визнається відповідачем, що позивач виписував податкові накладні за господарськими операціями з постачання товарів неплатникам податків та реєстрував їх в ЄДПН, однак з порушенням законодавчих вимог. Відсутністю реєстрації в ЄРПН можна вважати відсутність реєстрації в ЄРПН податкової накладної, яка повинна бути складена відповідно до вимог п. 187.1 ст. 187, п. 201.4 ст. 201 ПК України. Тобто в даній справі має місце різне трактування, що вважати відсутністю реєстрації податкової накладної в ЄРПН. Податковим органом вказано, що даний висновок є помилковим, оскільки підстави стверджувати, що суми ПДВ та реалізовані товари за спірними податковими накладними були включені у зведені податкові накладні, або відповідні податкові накладні були зареєстровані з порушенням строків реєстрації відсутні. В постанові суду апеляційної інстанції вказано, що під час проведення перевірки контролюючим органом не було досліджено зміст зведених податкових накладних, про що зазначено в апеляційній скарзі. Однак надані до перевірки зведені податкові накладні досліджувались під час перевірки і було встановлено, що вони не відповідають вимогам зведених податкових накладних, оскільки реєструвались на багатьох покупців, а безперервність та ритмічність характеру таких продажів встановити неможливо. 
Однак Суд звертав увагу скаржника на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України обов`язковим є зазначення норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами попередніх інстанцій, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права і як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. 
Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, а лише посилання на переоцінку доказів у справі не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тоді, як правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.
Разом з тим, оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
До того ж, як вказувалось скаржнику, суди дійшли висновку, що зміст господарських операцій, відображених у податкових накладних, а також їх відповідність видатковим накладним взагалі не досліджувалися, про що зазначено в апеляційній скарзі. Висновок податкового органу щодо не реєстрації податкових накладних заснований на неповному дослідженні предмету перевірки та на припущенні, що є недопустимим засобом доказування правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення. Згідно додатку 11 до акта перевірки «Зведені дані щодо задекларованих ПСП «Ньютон» сум податкових зобов`язань згідно з даними ЄРПН за період з 01.01.2017 по 30.09.2023 розбіжностей між задекларованими в деклараціях з ПДВ сумами податкових зобов`язань та даними ЄРПН не встановлено, що свідчить про те, що усі податкові накладні були зареєстровані. При розгляді даної справи не встановлено, що внаслідок порушення позивачем порядку складання податкових накладних на постачання товару неплатникам ПДВ настали негативні наслідки як для неплатників ПДВ, так і для державного бюджету, а відтак у разі застосування штрафних санкцій саме за не реєстрацію податкових накладних у розмірі 50% від суми ПДВ, позивач несе індивідуальний і надмірний тягар, що свідчить про порушення принципу пропорційності при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення. Вищенаведене помилково не враховано скаржником.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
У цій справі у скаржника було достатньо часу для приведення своєї касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України, проте, звертаючись повторно до суду з касаційною скаргою, скаржник не усунув недоліків, які стали підставою для повернення попередньої касаційної скарги і на виконання вимог ухвали, якою скарга була залишена без руху з цих підстав.
Слід зауважити, що приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження, а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частини 1, 3 статті 341 КАС України).
Недотримання особою вимог процесуальних норм щодо форми та змісту касаційної скарги за загальним правилом не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Це правило ще в більшій мірі стосується суб`єкта владних повноважень, щодо якого презюмується, що в його розпорядженні є достатньо засобів, зокрема організаційного характеру, для виконання покладених завдань.
Невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги, а також воєнний стан, виснаженість працівників, це все сукупні загальні фактори, які не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру в умовах робочого процесу, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку. 
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не наведено поважних підстав для поновлення пропущеного строку касаційного оскарження.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 329, 330, 332, 333, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними причини пропуску строку касаційного оскарження та відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Черкаській області про поновлення строку касаційного оскарження рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі №580/7537/24.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі №580/7537/24.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	І.А. Васильєва Р.Ф. Ханова   В.П. Юрченко