23.03.26
33/812/117/26

Справа №489/8760/25
Провадження № 33/812/117/26
Категорія: ч.5 ст.126 КУпАП 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
23 березня 2026 року         м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Базовкіної Т.М.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О.М.,
за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Трофименка А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Трофименка Андрія Олександровича, на постанову судді Інгульського районного суду м. Миколаєва Губницького Д.Г. у приміщенні цього суду 14 січня 2026 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частинами 3 та 5 статті 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу,

УСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№488595 від 20 жовтня 2025 р. водій ОСОБА_1 20 жовтня 2025 р. о 09:20 год в м. Миколаєві по вул. Будівельників, біля будинку 8, керував транспортним засобом OPEL ASTRA, номерний знак   НОМЕР_1 , будучи особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, чим порушив вимоги ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№488609 від 20 жовтня 2025 р. водій ОСОБА_1 20 жовтня 2025 р. о 09:20 год в м. Миколаєві по вул. Будівельників, біля будинку 8, керував транспортним засобом OPEL ASTRA, номерний знак   НОМЕР_1 , будучі позбавленим права керування згідно рішення суду 766/124/25 від 18 лютого 2025 р. Дане правопорушення вчинено повторно протягом року. Вказаним ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1.а Правил дорожнього руху. 
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції, відповідно, за частинами 3 та 5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), (протоколи серії ЕПР1№488595 та серії ЕПР1№488609 від 20 жовтня 2025 р. відповідно).
Вказані протоколи разом з іншими документами були скеровані органами поліції на розгляд до Інгульського районного суду м. Миколаєва.
Постановою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2025 р. справи про адміністративне провадження за вказаними протоколами, складеними відносно ОСОБА_1 , об`єднані в одне провадження з присвоєнням єдиного унікального номера справи 489/8760/25 та номера провадження 3/489/2169/25. 
В судове засідання суду першої інстанції ОСОБА_1 не з`явився.
Постановою судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами строком на три місяці; також визнано його виним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40800 грн., з позбавлення права керування транспортними засобами на 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу. На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточно призначено ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції за більш серйозне правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40800 грн., з позбавлення права керування транспортними засобами на 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Також стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.
Не погоджуючись із постановою суду, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвокат Трофименко А.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 т. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу скасувати, провадження у цій справі - закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом в постанові зазначено про постанову від 02 квітня 2025 р. про притягнення останнього за ч.4 ст.126 КУпАП, проте про існування такої апелянту не відомо, в протоколі ЕПРІ №488609 від 20 жовтня 2025 р. є посилання на рішення суду №766/124/25 від 18 лютого 2025 р. Також апелянт зазначає, що з постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування т/з від 26 вересня 2019 р. ВП №52204170 він не ознайомлений. ОСОБА_2 зауважує, що порушення, які інкриміновані ОСОБА_1 постановою суду першої інстанції, передбачені ч. ст. 130 КУпАП, він не вчиняв, протоколи про такі правопорушення щодо нього не складалися, а отже вважає висновок суду першої інстанції про правильну кваліфікацію його порушень за ч. 3 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП передчасними та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи. Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, а саме: ч. 2 ст. 36, ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Трофименка А.О., який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.
Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).
Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі – Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого. 
Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.
Системний аналіз норм частин 3, 5 ст. 126 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням.
При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За змістом ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Згідно ч.9 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII (далі – Закон №3353-XII) право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. 
Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340 (далі – Положення), особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. 
Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.
Відповідно до положень п.1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно п.2.1.а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушень, передбачених ст.126 КУпАП.
Відповідно до частини 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами, зокрема, особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. 
Відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Вчинення  ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 126 КУАП, підтверджується наступними доказами: змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№488595 від 20 жовтня 2025 р. водій ОСОБА_1 20 жовтня 2025 р. о 09:20 год в м. Миколаєві, по вул. Будівельників, біля будинку 8, керував транспортним засобом OPEL ASTRA, номерний знак   НОМЕР_1 , будучи особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, чим порушив вимоги ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», а також відеозаписами виявлення та оформлення працівниками поліції правопорушення 20 жовтня 2025 року за участю ОСОБА_1 .
У вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка його складала, та його підпис, час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. 
Також в протоколі зазначено, що  ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції, ст.268 КУпАП, та повідомлено про розгляд справи за викликом суду.
Будь-яких заперечень у протоколі про адміністративне правопорушення водієм  ОСОБА_1 щодо його змісту не зазначено, останній своїм підписом підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомлений та його копію отримав. 
Згідно вимог апеляційної скарги захисник Малика В.І. не оскаржує постанову судді суду першої інстанції в частині притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КупАП, тому в цій частині постанова суду не переглядається.
Щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки докази, зібрані працівниками поліції та надані суду щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, вимогам закону не відповідають.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП адміністративним правопорушенням є повторне протягом року вчинення порушення, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті. 
Тобто кваліфікуючою ознакою вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП, є повторність протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частинами 2-4 цієї статті. 
Відповідно до положень статті 251 КУпАП одним із джерел доказів та документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення. 
Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності (частина 1 статті 254 КУпАП).
Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення містить стаття 256 КУпАП, якою, поряд з іншим, передбачені викладення суті адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих та інше. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Тобто протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ, акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху (ст.254 і 255 КУпАП), тому є не лише обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів). Слід зазначити, що порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством.
Аналіз наведених норм закону, зокрема, положень статей 280, 251 КУпАП дає підстави для висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень статті 283 КУпАП, яка повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№488609 від 20 жовтня 2025 р. водій ОСОБА_1 20 жовтня 2025 р. о 09:20 год в м. Миколаєві, по вул. Будівельників, біля будинку 8, керував транспортним засобом OPEL ASTRA, номерний знак   НОМЕР_1 , будучі позбавленим права керування згідно рішення суду 766/124/25 від 18 лютого 2025 р. Дане правопорушення вчинено повторно протягом року. 
Згідно цього протоколу ОСОБА_1 ставиться у провину керування транспортним засобом, будучи позбавленим прав керування рішенням суду, яке вчинено повторно протягом року.
Відповідно до частини 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами, зокрема, особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Так, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, є адміністративним правопорушенням відповідно до частини 4 ст. 126 КУпАП.
За такого в межах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№488609 від 20 жовтня 2025 р., орган, який склав протокол (орган патрульної поліції), має довести, а суд в межах наданих цим органом доказів перевірити, що водій ОСОБА_1 в день складання протоколу керував автомобілем, будучи позбавленим права керування, та вчинив протягом року також правопорушення, передбачені частинами 2-4 ст. 126 КУпАП.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№488609 як доказ факту позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами поліцейський вказав постанову суду у справі № 766/124/25 від 18 лютого 2025 р.
Так, згідно постанови судді Херсонського міського суду Херсонської області у справі № 766/124/25 від 18 лютого 2025 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 місяці.
Відповідно до положень ст. 317 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.
Статтею 317-1 КУпАП передбачено, що виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.
Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами врегульований Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340.
Так, пунктом 20 цього положення передбачено, що рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами, яке набрало законної сили, протягом трьох робочих днів із моменту його отримання винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за адресою задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) на території України особи, зазначеної в цьому рішенні. Доступ до судових рішень за умов технічної реалізації може забезпечуватися шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром судових рішень і Єдиним державним реєстром МВС.
Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний, практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається.
В той же час повернення посвідчення водія (у тому числі отриманого вперше) особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, здійснюється після закінчення строку позбавлення без складення іспитів.
Тобто повернення посвідчення водію, якого позбавлено права керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 КУпАП, здійснюється по закінчення строку позбавлення без складення іспитів.
Оскільки ОСОБА_1 постановою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 18 лютого 2025 р. позбавлено права керування транспортними засобами за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, на три місяця, його право керування поновлено автоматично після збігу трьох місяців – 18 травня 2025 року. Тому на день складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№488609 - 20 жовтня 2025 р. водій ОСОБА_1 вже не вважався таким, що позбавлений права керування транспортними засобами, отже в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а тому він не вчинив протягом року повторно правопорушення, передбаченого частинами 2-4 ст. 126 КУпАП. Отже в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Тому у поліцейського не було законних підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№488609.
За таких обставин та з огляду на положення статті 62 Конституції України суд першої інстанції помилково дійшов висновку про доведеність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки в суді таке не доведено належними та допустимим доказами, а тому апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо недоведеності висунутого ОСОБА_1 обвинувачення в цій частині. 
Також апеляційний суд вважає таким, що суперечать наявним у справі доказами висновок суду щодо правильної кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відсутні докази складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Тому постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КупАП, через відсутність в його діях складу цього адміністративного правопорушення.
Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Трофименка Андрія Олександровича задовольнити.
Постанову судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2026 року скасувати в частині визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу та в частині накладення адміністративного стягнення у справі остаточно за правилами частини 2 статті 36 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити в цій частині на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП - за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП. 
Постанову суду в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 126 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три місяці залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду       Т.М. Базовкіна