ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 187/1868/25
2/0187/79/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2026 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області
у складі головуючого судді Соловйова І.М.,
за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П.,
учасників справи
представника відповідача адвокатки Наконечної А.В.,
розглянувши в селищі Петриківка у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»
про зобов`язання вчинити дії з повернення оригіналів правовстановлюючих документів, 
ВСТАНОВИВ:
06.11.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд») до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі відповідач), яким позивач просить суд:
- зобов`язати відповідача повернути позивачу передані на підставі Іпотечного договору, укладеного 28.12.2006 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», посвідченого приватним нотаріусом Окатою Л.Г., реєстр № 2211, оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, а саме житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовна заява подана представником позивача адвокатом Ворон Артемом Ігоровичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ДП № 3299), який діє на підставі Ордера Серія АЕ № 1393524.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.12.2006 між сторонами було укладено кредитний договір. На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором сторони уклали іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок та земельна ділянка. Відповідно до умов іпотечного договору, позивач передав відповідачу на зберігання оригінали правовстановлюючих документів: договір купівлі-продажу, технічний паспорт, витяг з реєстру прав власності та Державний акт на право власності на земельну ділянку. Рішенням Петриківського районного суду від 21.11.2024 у справі № 187/1529/24 встановлено факт повного виконання позивачем грошового зобов`язання та визнано іпотеку припиненою. Позивач зазначає, що попри припинення обтяжень та неодноразові звернення до банку та Національного банку України, відповідач безпідставно утримує оригінали документів, чим порушує право власності позивача, яке є непорушним. На підставі ст. 391 ЦК України позивач просить зобов`язати банк повернути зазначені документи та стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
Ухвалою суду від 10.11.2025 позовна заява залишена без руху, яку відповідач виконав.
Ухвалою суду від 17.11.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 08.12.2025 у відповідача витребувано належним чином завірену повну копію кредитного документації (справи) по кредитному договору від 28.12.2006 р. № DZP0GK00770020, укладеному із позичальником ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з усіма додатками та документами (із описом/внутрішнім переліком/переліком вкладених документів); та відкладено розгляд справи.
Ухвалою суду від 29.12.2025 у зв`язку з неподанням витребуваних доказів суд повторно їх витребував.
Ухвалою суду від 21.01.2026 застосовано заходи процесуального примусу (накладено штраф на відповідача) та відкладено підготовче судове засідання.
02.02.2026 відповідач надав лише копію кредитного договору та договору іпотеки
12.02.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому сторона висловила заперечення проти задоволення позовних вимог. Позиція відповідача обґрунтована тим, що зобов`язання за кредитним договором не виконані, а заборгованість залишається непогашеною. Банк наголошує на обранні позивачем неналежного способу захисту, зазначаючи, що суд наділений правом визначати спосіб захисту лише у разі, якщо він не встановлений законом або договором. Крім того, на думку відповідача, позов є передчасним, оскільки позивач не надав доказів офіційної відмови банку у видачі документів на відповідний запит. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідач вважає їх необґрунтованими та неспівмірними зі складністю справи. За твердженням банку, позивачем не надано детального опису робіт адвоката та доказів фактичного понесення таких витрат, що є підставою для відмови у їх відшкодуванні з огляду на критерії розумності та реальності.
Під час підготовчого засідання представник відповідача пояснила, що оригінали документів були евакуйовані до західних регіонів України, де внаслідок збройної агресії Російської Федерації будівля, у якій вони зберігалися, зазнала руйнувань, а документи були знищені пожежею. Відповідачем було запропоновано узгодити можливість виготовлення дублікатів документів за рахунок банку. Відповідач зауважив, що самостійно відновити документи банк не має змоги, оскільки процедура вимагає особистої присутності особи, на ім`я якої вони складені. Водночас позивач до банку для узгодження часу та місця замовлення дублікатів не звернувся.
Враховуючи викладене, відповідач наполягає, що оригінали документів були знищені внаслідок обставин непереборної сили, а обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки зобов`язання з повернення фізично знищених документів не може бути виконане. На підставі наведеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалою суду від 19.03.2026 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач (його представник) у судове засідання не з`явився, проте надав письмові пояснення, у яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що надані відповідачем докази на підтвердження знищення оригіналів документів є неналежними та не підтверджують зазначених обставин. Крім того, позивач зауважив, що оскільки відповідач не виконав вимоги ухвали суду про витребування доказів, на підставі ч. 10 ст. 84 ЦПК України суд має підстави визнати обставину щодо наявності та можливості повернення таких документів встановленою.
Відповідач (його представник) у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту прав, і просив відмовити у позові з підстав, викладених у відзиві.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Судом встановлено, що 28.12.2006 між сторонами було укладено кредитний договір № DZP0GK00770020. Згідно з умовами договору, позивач отримав кредит у розмірі 9 900,00 доларів США зі строком повернення до 27.12.2026 року.
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 28.12.2006 сторони уклали іпотечний договір (посвідчений приватним нотаріусом Окатою Л.Г., реєстровий № 2211). Предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 90,3 кв.м та земельна ділянка площею 0,150 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 19.11. Іпотечного договору та фактичних обставин справи, Позивач передав на зберігання відповідачу оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, а саме:
-договір купівлі-продажу від 28.12.2006 (реєстр № 2196);
-технічний паспорт на житловий будинок;
-витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 13014972 від 22.12.2006;
-Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 571430.
Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2024 у цивільній справі № 187/1529/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання іпотеки припиненою, припинення обтяжень на нерухоме майно, яке набрало законної сили, встановлено факт повного виконання позивачем грошового зобов`язання за кредитним договором № DZP0GK00770020. Цим же рішенням іпотеку вищевказаного майна визнано припиненою та скасовано відповідні записи про обтяження в Державному реєстрі іпотек.
18.06.2025 позивач звернувся до відділення АТ КБ «Приватбанк» із заявою (вх. № 1534-ВБ) про повернення оригіналів зазначених документів у зв`язку з припиненням зобов`язань. У відповідь на звернення та подальшу скаргу до Національного банку України, відповідач листом від 26.06.2025 та НБУ листом від 23.09.2025 повідомили позивача про здійснення процедури перерахунку заборгованості, після чого буде розглянуто питання про видачу документів.
Під час судового розгляду представник відповідача підтвердив, що оригінали документів, про повернення яких просить позивач, перебували у володінні банку та були евакуйовані до західних регіонів України. Водночас відповідач наголосив, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації будівля, у якій зберігалися документи, зазнала руйнувань, а самі документи були знищені пожежею.
На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано акт про пожежу від 06.10.2025, складений Головним управлінням ДСНС України у Львівській області.
Таким чином, судом встановлено, що оригінали витребуваних документів перебували у володінні відповідача, проте наразі вони знищені, що зумовлює фізичну неможливість їх повернення в натурі.
Суд зазначає, що особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага. Об`єкти цивільних прав можуть існувати у матеріальному світі та/або цифровому середовищі, що обумовлює форму об`єктів, особливості набуття, здійснення та припинення цивільних прав і обов`язків щодо них.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Суд зазначає, що хоча правовстановлюючий документ сам по собі не є майном, а лише посвідчує правовий зв`язок конкретного майна з його власником, утримання таких документів обмежує права власника щодо розпорядження майном. Оскільки за умовами договору ці документи були передані іпотекодержателю, вони підлягають поверненню у разі, якщо договірні підстави для володіння ними відпали.
Судом встановлено, що іпотека була припинена на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Отже, правова підстава для володіння відповідачем документами позивача відпала, і з цього моменту у відповідача виник обов`язок повернути іпотекодавцю правовстановлюючі документи на предмет іпотеки.
Водночас, як встановлено вище, відповідач вказав на неможливість виконання цього обов`язку через фізичне знищення документів.
Суд не може погодитися з доводами позивача щодо необхідності застосування положень ч. 10 ст. 84 ЦПК України з огляду на таке. За змістом зазначеної норми, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
Судом встановлено, що відповідачем дійсно не подано витребувані докази, а саме належним чином завірені копії оригіналів правовстановлюючих документів. Однак відповідач визнав факт перебування цих документів у його володінні в минулому та обґрунтував неможливість їх надання на цей час через фізичне знищення.
За таких обставин у суду відсутні підстави для застосування процесуальних наслідків, передбачених ч. 10 ст. 84 ЦПК України, щодо визнання факту перебування документів у володінні відповідача, оскільки ця обставина стороною не заперечується.
Разом з тим вимоги про повернення оригіналів документів, які були фактично знищені, є неефективним та юридично безперспективним способом захисту. Витребувати в натурі можливо лише те майно (у цьому випадку цедокументи), яке реально існує та фізично перебуває у володінні іншої особи. Судове рішення про повернення речі, яка припинила своє існування в матеріальному світі, є завідомо нездійсненним, що суперечить принципу обов`язковості судового рішення та завданням цивільного судочинства.
Відповідачем було запропоновано позивачу узгодити можливість виготовлення дублікатів документів за рахунок банку. Відповідач зауважив, що самостійно відновити документи банк не має змоги, оскільки процедура вимагає особистої присутності особи, на ім`я якої вони складені. Водночас позивач до банку для узгодження часу та місця замовлення дублікатів не звернувся.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 зазначено, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5.06. року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов`язання повернути знищені документи не забезпечує відновлення становища, яке існувало до порушення. Ефективний спосіб захисту має бути спрямований на реальне поновлення прав та виключати необхідність повторного звернення до суду через неможливість виконання судового рішення. Оскільки об`єкт повернення фізично відсутній, заявлена вимога не відповідає критеріям ефективності та не може бути задоволена.
З огляду на встановлені обставини, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, підстави для відшкодування судових витрат на користь позивача відсутні.
Стороною відповідача про наявність судових витрат не заявлялося, а доказів їх понесення до суду не надано.
Керуючись статтями 4, 12, 81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268 Цивільно процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
В позові ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про зобов`язання вчинити дії з повернення оригіналів правовстановлюючих документів – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; код ЄДРПОУ 14360570.
Повне судове рішення складено 08.04.2026.

Суддя         І.М. Соловйов