СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1625/26
пр. № 2/759/6379/26
27 березня 2026 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

08.01.2026 р. до Святошинського районного суд м. Києва надійшов зазначений позов в Електронній формі. Позовні вимоги мотивовано що у сторін по справі є спільна дитина, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва видано виконавчий лист № 759/6247/18 від 20 грудня 2019 р. у справі про стягнення аліментів, яким з відповідача на користь позивача на утриманні доньки стягнуто аліменти у розмірі 3 500 грн на місяць. Як зазначає позивач аліменти відповідач сплачує несвоєчасно, регулярних додаткових витрат не сплачував. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/7114/19 від 02 жовтня 2024 року відповідача позбавлено батьківських прав щодо дитини, оскільки він не бере участі в житті дитини, а також в її вихованні та утриманні не приймає участі. Дитина проживає з позивачем, матір забезпечує всі витрати пов`язані з життям та здоров`ям дитини. На даний час аліменти стягуються у розмірі 3 500 грн на місяць, що явно недостатньо для повного задоволення потреб дитини з урахуванням реального рівня цін в Україні у 2025 році. На думку позивача, у 2025 року сучасна дитина-школяр не може повноцінно навчатися, розвиватися та бути в безпеці без мобільного телефону із доступом до Інтернету та GPS-навігації. Відсутність такого засобу зв`язку суттєво обмежує права дитини на освіту, безпеку та соціалізацію, а тому придбання телефону є необхідною умовою забезпечення їй достойного рівня існування. У листопаді 2025 року виникла необхідність придбання для дитини нового мобільного телефону марки iPhone 12 (вживаний) вартістю 18 800 грн. у зв`язку з тим, що дитина навчається у 8 класі, відвідує додаткові заняття та гуртки, навчається онлайн, а тому телефон необхідний для постійного зв`язку з дитиною, контролю її місцезнаходження через GPS, виконання домашніх завдань в електронному вигляді та спілкування з вчителями. Попередній телефон дитини вийшов з ладу та ремонту не підлягає.
На підставі наведеного, позивач просила стягнути відповідача додаткові витрати у розмірі 9404,00 грн., що становить 50% вартості придбаного вживаного телефону.
Ухвалою суду від 26.01.2026 р. вказаний позов залишено без руху, надано час для усунення недоліків.
30.01.2026 р. до суду надійшла заява про усунення недоліків з якої вбачаєтьс, що вимоги узвали суду виконано.
Ухвалою суду від 04.02.2026 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (а.с.31).
Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.
Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, яка повернулася не врученою, за повідомленням Укрпошти "за закінченням терміну зберігання" (а.с.41). 
08.03.2026 р. до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, з посиланням на те, що на даний час оспорюється батьківство.
Ухвалою суду від 26.03.2026 р. у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.
Відзиву на позов до сууд не надходило.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії».
Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Щодо стягнення додаткових витрат слід зазначити наступне.
Встановлено, що у сторін по справі є донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
На виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва видано виконавчий лист № 759/6247/18 від 20 грудня 2019 р. про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 3 500 грн. на місяць, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Як заначила позивач,аліменти відповідач сплачує не своєчасно, регулярних додаткових витрат не сплачував. 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/7114/19 від 02 жовтня 2024 року відповідача позбавлено батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12-14). 
У листопаді 2025 року, як зазначила позивач в заяві, виникла необхідність придбання для дитини нового мобільного телефону марки iPhone 12 (вживаний) вартістю 18 800 грн. у зв`язку з тим, що дитина навчається у 8 класі, відвідує додаткові заняття та гуртки, навчається онлайн, а тому телефон необхідний для постійного зв`язку з дитиною, контролю її місцезнаходження через GPS, виконання домашніх завдань в електронному вигляді та спілкування з вчителями. Попередній телефон дитини вийшов з ладу та ремонту не підлягає.
30.11.2025 р. позивачем придбано мобільний телефон марки "iPhone 12" вартістю 18 800 грн. (а.с.11).
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).
Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21).
У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Наведені висновки щодо застосування статті 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину.
Матеріалами справи доведено, що позивач придбала 30.11.2025 р. мобільний телефон марки" iPhone 12" вартістю 18 800 грн. 
Разом з тим позивачем не доведено, що вказана марка телефону, його ціна була погоджена спільно обома батьками.
В постанові від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 КЦС ВС вказав, що Придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не належить до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами. «Ці витрати поглинаються аліментними виплатами того з батьків, хто не проживає з дитиною». Не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та, відповідно, бути особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України підготовка дитини до зовнішнього незалежного оцінювання, заняття з репетитором для підготовки до вступу до ЗВО, придбання посібників (постанова КЦС ВС від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20).
У постанові від 4 грудня 2019 року усправі №320/383/19 Верховний Суд зробив висновок, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 06.06.2028 року у справі № 753/19306/16-ц, участь у додаткових витратах батьків, які сплачують аліменти або до яких не заявлялися вимоги про сплату аліментів, може бути лише у випадках, що викликані особливими обставинами (розвитком здібності дитини, її хворобою, каліцтвом тощо); у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.
Отже, придбання телефону не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами розумінні ст. 185 СК України; не є тими додатковими витратами, ці витрати поглинаються аліментними виплатами. Не всі бажання того з батьків, із ким проживає дитина, можна вважати додатковими витратами на дитину. До таких витрат, очевидно, не належить придбання телефону.
На підставі зазначеного суд, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст. 13, 81, 137, 141, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст. 185 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,- відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Н.Д. Бабич