КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
22-ц/824/3208/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 363/4697/24

12 лютого 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А.
при секретарі - Можарівській М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 22 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Рукас О.В., у цивільній справі за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Пірнівської сільської ради до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками, -
в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками.
Ухвалою суду від 25.09.2024 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для подання заяв по суті справи.
Ухвалою суду від 08.09.2025 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку тривалістю 10 днів для усунення виявлених недоліків позовної заяви, а саме: внесення на депозитний рахунок суду (депозитний рахунок ТУ ДСА України в Київські області, код ЄДРПОУ: 26268119, рахунок: UA768201720355259001000018661, банк: Державна казначейська служба України, м. Київ) відповідної грошової суми в розмірі оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки) здійсненої в порядку, визначеному Законом України «Про оцінку земель», чинної на дату подання позовної заяви, і додання до позову вказаних документів.
16.09.2025 року на адресу суду від заступника керівника Київської обласної прокуратури надійшла заява, в якій останній надав пояснення та просив суд продовжити розгляд справи. При цьому посилався на те, що позов було подано до суду 17.09.2024 року, станом на дату звернення до суду діяла редакція ст. 177 ЦПК України, якою було визначено перелік документів, що додаються до позовної заяви. Позовну заяву подано прокурором з дотриманням вимог ст. 177 ЦПК України та підстав для залишення її без руху судом не вбачалось. Зазначив про те, що в законодавстві України, в тому числі у Законі України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» відсутні норми, які вказують на те, що абзац другий частини четвертої статті 177ЦПК України має зворотну дію в часі. Посилання відповідача на пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону при застосуванні абзацу другого частини четвертої статті 177 ЦПК України є безпідставним, оскільки цим пунктом передбачено зворотну дію закону в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки)якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права. Окремо звертає увагу на те, що ця норма і не могла б мати зворотної дії в часів силу статті 58 Конституції України, оскільки абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України погіршує становище позивача внаслідок встановлення додаткових вимог до позовної заяви, а не пом`якшує. Таким чином, норми ЦПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії - звернення прокурора з позовом до суду.
Також вказав про не застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» в частині умов та порядку компенсації органом державної влади добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна.
Звертаючись із цим позовом до відповідачів-власників земельних ділянок, прокурор вказав, що відповідачі при купівлі спірних земельних ділянок діяли недобросовісно.
Відповідачі в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для природних ознак земель водного фонду. За змістом норм Земельного та Водного кодексів України, землі водного фонду мають особливий статус, а тому є обмеженими в обороті, тобто можуть надаватись у власність або користування лише у виключних випадках.
Також прокурором зазначено, що відповідачами незаконно зайнято земельні ділянки водного фонду з порушенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України і вказані правовідносини необхідно розглядати як непов`язані з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. Як висновок ефективним способом захисту порушеного права у даних правовідносинах є заявлення негаторного позову про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України. Разом з тим, прокурор стверджує про обізнаність відповідача щодо незаконності набуття у приватну власність земельних ділянок та його недобросовісність у спірних правовідносинах, що виключає застосування до спірних правовідносин положень спи 388 ЦК України.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22 вересня 2025 року позовну заяву заступника керівника Київської обласної прокуратури, поданої в інтересах держави в особі Пірнівської сільської ради до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 30 вересня 2025 року заступник керівника Київської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що станом на дату звернення прокурора з позовом до суду та відкриття провадження у справі діяла редакція сі. 177 Цивільного процесуального кодексу України, якою визначено перелік документів, що додаються до позовної заяви.
Позовну заяву з доданими до неї документами подано прокурором до суду з дотриманням вимог ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України та підстав для залишення її без руху судом не вбачалось.
Вказує на те, що Верховний Суд у постановах від 12.10.2021 у справі № 905/2382/18, від 21.07.2021 у справі № 904/903/20, від 20.01.2021 у справі № 905/2382/18, від 12.11.2020 у справі № 911/956/17 та інших дійшов висновку про те, що факт подання позовної заяви із зазначенням вимог та підстав такого звернення є реалізацією права на судовий захист та за своєю правовою природою є процесуальною дією, що зумовлює обов`язок суду розглянути спір із застосуванням до спірних правовідносин процесуального закону, чинного на дату звернення відповідної особи до суду та розгляду її позовних вимог. 
Таким чином, норми Цивільного процесуального кодексу України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії - звернення прокурора з позовом до суду (17.09.2024).
В судове засідання з`явився представник позивача Шелест М.Б. , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. 
Представник відповідача  ОСОБА_1 адвокат Лабатюк Я.М. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив відмовити у її задоволенні. 
Вишгородська районна державна адміністрація та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляд справи повідомлялись засобами електронного зв`язку. Відповідно до звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, поштова кореспонденція була доставлена, а тому кому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін. 
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції посилався на те, що судовий розгляд у даній справі стосується позовних вимог про витребування земельної ділянки, право на яку зареєстровано за відповідачем у передбаченому законом порядку, а отже, у випадку прийняття судом рішення про витребування спірної земельної ділянки у набувача, який може бути визнаний судом добросовісним, суд буде зобов`язаний здійснити передбачені ч. 5 ст. 390 ЦК України дії щодо забезпечення права відповідача на компенсацію. У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.За таких обставин, суд визнав, що прокурор не усунув, визначених судом недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.
Частинами 3 та 4 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Прокурор звернувся до суду з даним позовом у вересні 2024 року. Ухвалою суду від 25.09.2024 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для подання заяв по суті справи. При цьому суддя прийшла до висновку, що позовна заява відповідає вимогам статей 175 та 177 ЦПК України.
9 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким статтю 390 ЦК України доповнено частиною 5, зміст якої викладено вище.
Також зазначеним Законом було доповнено абзацом 2 частину 4 статті 177 ЦПК України, який передбачає додання до позовної заяви документів, які підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, у разі подання, зокрема, прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади.
Зазначена редакція частини 4 статті 177 ЦПК України набула чинності 9 квітня 2025 року, тобто після подачі позовної заяви та відкриття провадження у даній справі.
Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Застосовуючи положення ч. 4 ст. 177 ЦПК України у редакції Закону № 4292-ІХ, суд першої інстанції послався на Прикінцеві та перехідні положення до Закону № 4292-ІХ, якими передбачено зворотну дію в часі положень цього Закону в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна.
Однак, пунктом 2 розділу ІІ Закону № 4292-ІХ передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
Суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що Законом № 4292-ІХ не передбачено зворотну дію в часі положень ч. 4 ст. 177 ЦПК України та послався на положення процесуального закону, які не підлягають застосуванню у даній справі.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у даній справі не мав правових підстав для залишення позовної заяви без руху на підставі положень частини 4 статті 177 ЦПК України, редакція якої набула законної сили після відкриття провадження у даній справі, а відтак і не мав правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 257 ЦПК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без розгляду є обґрунтованими.
Згідно вимог ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури підлягає задоволенню, а ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 22 вересня 2025 року, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 22 вересня 2025 року скасувати.
Цивільну справу за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Пірнівської сільської ради до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2026 року

Головуючий: Судді: