Справа № 466/11203/23
Провадження № 2/466/335/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2026року м. Львів
Шевченківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Свірідової В.В.
при секретарі Солиган М.Р. 
за участю представника позивача ОСОБА_1 
представника відповідача адвоката Федькович Г.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у загальному позовному порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, - 
встановив:
24.10.2023  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якому просить суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за судовим наказом Шевченківського районного суду м. Львова від 06.02.2019р. справі №466/835/19 щомісячно на 1/8 частки заробітку (доходу) заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення повноліття та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим листом №466/835/19 виданого 06.02.2019р. Шевченківським районним судом міста Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щомісячно у розмірі половини заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у Шевченківському ВДВС у місті Львові ЗМУ МЮ (Львів) на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №466/835/19 виданий 06.02.2019р. Шевченківським районним судом міста Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щомісячно у розмірі половини заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину - ВП № 58992284.
Після запровадження воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у березні-квітні 2022року ОСОБА_3 разом з дітьми виїхала за межі України, та досі проживає в Німеччині, де отримує всі можливі фінансові і матеріальні допомоги.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2024року у справі № 466/11203/23 змінено розмір аліментів на утримання дітей 1/4 частки заробітку (доходу) заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення повноліття. 
Зазначає, що з нього стягуються 50% заробітку у зв`язку з наявністю заборгованості щомісячно, що позбавляє його можливості забезпечити себе нормальною їжею, одягом, ліками та надати допомогу батькам-інвалідам. Він належним чином виконував свої батьківські обов`язки, сплачував аліменти на утримання дітей, однак, у нього склались обставини, що унеможливлюють сплачувати заборгованість по сплаті аліментів в розмірі визначеному державним виконавцем за період догляду за батьком, у якого ампутована нога, його перебуванням на лікуванні після операцій на обох колінних суглобах з приводу пошкодження менісків, які зазнав перебуваючи на військовій службі, післяопераційний період та потребою в реабілітації. 
Крім того, зазначає, що діти проживають в Німеччині та є повністю матеріально забезпечені як біженці з України, відповідач отримує всі гарантовані державою Німеччина грошові виплати та допомоги, в тому числі безоплатне житло, субвенції на оплату комунальних послуг, соціальні пільги та медичне обслуговування. Відповідач отримує достатньо коштів, щоб забезпечити їх дітей. 
Нарахований державним виконавцем розмір заборгованості по сплаті аліментів є дуже великий (в тому числі через неправильне нарахування) і він його фізично не може сплатити, крім того, він перебуваючи на військовій службі купує амуніцію, одяг, їжу, ліки (після 2х операцій приймає ліки). На його утриманні двоє батьків-інвалідів наявність на його утриманні непрацездатних батька і матері не було враховано при стягненні аліментів. У зв`язку з чим, він звернувся до суду з позовною заявою про зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів та просить врахувати причини виникнення заборгованості боргу по сплаті аліментів, просить звільнити від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим листом №466/835/19.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01.04.2025р. скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2024року по цивільній справі №466/11203/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами.
Призначено справу до розгляду в загальному провадженні у підготовчому засіданні.
11.11.2025р. від відповідача надійшла заява про зміну підстав позову, відповідно до якої відповідач просить розгляд справи проводити за позовною заявою в новій редакції від 11.11.2025р. 
Ухвалою суду від 29.01.2026р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала з підстав викладених у ньому, просила задовольнити. Зазначила, що син (позивач) в силу своїх можливостей змушений надавати допомогу батькові, який є особою з інвалідністю, та отримує державну допомогу у розмірі 700 грн. за здійснення догляду на непрофесійній основі. Зазначає, що син після звільнення з військової служби проходив реабілітацію, матеріальне становище тяжке. 
Представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Федькович Г.В. просить відмовити у позові, оскільки відповідач штучно допустив утворення заборгованості зі сплати аліментів, не надавши доказів, що підтверджують погіршення його фінансового становища, при цьому зазначена заборгованість виникла ще до запровадження воєнного стану.
Заслухавши пояснення апкдставників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. 
Судом встановлено, що 02.02.2018 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова шлюб міжОСОБА_2 та ОСОБА_3  розірвано.
В шлюбі в сторін народились спільні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
06.02.2019 року Шевченківським районним судом. Львова видано судовий наказ у справі №466/835/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на у тримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно у розмірі половини заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2024року у справі № 466/11203/23 змінено розмір аліментів на утримання дітей 1/4 частки заробітку (доходу) заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення повноліття.
Відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01.04.2025р. скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2024року по цивільній справі №466/11203/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 був призваний у Збройні Сили України з 21.03.2022 та проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 по мобілізації.
Відповідно до довідки ВЛК 102 від 26.04.2023р., №4872 від 26.05.2023р., та №5920 від 23.06.2023р. ОСОБА_2 потребує відпустки за станом здоров`я (т.1 а.с.22-24).
В подальшому, позивач проходив курс реабілітації, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними документами. 
Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконанню вказаного рішення в примусовому порядку у ВП №58992284 заборгованість ОСОБА_2 станом 25.04.2019 року складала 223 291,96грн. за період лютого 2019 року по 30.09.2025 року (т.2 а.с.67-68).
Тобто така виникла ще до моменту проходження позивачем військової служби. 
З огляду на довідку розрахунок заборгованості по аліментам, вбачається, що за весь період стягнення аліментів, позивачем не здійснювалось жодного разу перерахунку аліментів, навіть за той період коли останній проходив військову службу та отримував доходи.
Відповідно до положень статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Згідно статей 8,11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем та відповідачкою є відносини, які пов`язані зі зміною розміру аліментів та звільнень від їх сплати заборгованості по аліментам (сімейні правовідносини).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Зважаючи на викладене розмір аліментів суд визначає з урахуванням, що батьки спільно зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття та інших обставин, що мають істотне значення.
Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
При цьому, відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матір дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Твердження позивача про те, що відповідачка нецільово використовує аліменти, є необґрунтованим та належними доказами не підтверджено.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. 
Згідно статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частина 1 ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому, суд з урахування встановлених обставині сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Як встановлено в судовому засіданні позивач звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів посилається на те, що утримує батька, який є особою з інвалідністю, отримує допомогу від держави в розмірі 700грн., фактично ніяк не покриває витрат на аліментні обов`язки перед неповнолітніми дітьми, встановлених в рішенні суду. В березні 2026 року позивач оплатив аліменти в розмірі 1000грн. на трьох дітей. 
Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
При цьому статті 197 СК України передбачено, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно частини першої статті 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.
Відповідно до пункту 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Будь-яких доказів того, що вищевказана заборгованість зі сплати аліментів виникла у зв`язку з певними важкими обставинами, що мають істотне значення, матеріали справи не містять, а обставини на які посилається позивач належно не підтверджені. 
Перебування на утриманні позивача батьків, стосуються матеріального та сімейного стану позивача, що прямо передбачено частиною першою статті 197 СК України, та може бути підставою відстрочки або розстрочки сплати ним заборгованості, однак не для звільнення від її сплати.
Суд зазначає, що звільнення позивача від заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей, які проживають окремо, призведе насамперед до порушення прав кожної дитини. 
При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Частиною першою статті 188 СК України передбачено можливість звільнення батьків від обов`язку утримувати свою дитину у випадку якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.
Матеріали справи, не містять жодних відомостей про те, що неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на момент розгляду справи повних 17 років, отримує хоча б якісь доходи, які б забезпечували його потреби і свідчили про можливість звільнення його батька від сплати аліментів на його утримання.
Окрім того, на утриманні матері перебувають, ще двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно зі ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також суд не може взяти до уваги вищевказані посилання позивача як підставу для звільнення від сплати заборгованості, оскільки, такі обставини не є істотними, і не впливають на обов`язок батька утримувати своїх дітей та, відповідно, не є підставою для звільнення від заборгованості по аліментам.
Твердження відповідача про те, що діти отримують допомогу в іншій країні як біженці, не звільняє його від обов`язку утримувати дітей відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України.
Наведене дає підстави вважати, що позивач, маючи можливість утримувати дітей та сплачувати аліменти, фактично ухиляється від обов`язку, визначного приписами ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України.
Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до частини восьмої цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір (чинний на час розгляду справи).
Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 756/13754/14-ц.
Разом з тим, сам по собі розмір заборгованості за аліментами за період з лютого 2019року по серпень 2023 року в сумі 359036,68грн. сторонами не оспорений, і позивач питання про зміну розміру заборгованості за вказаний період не ставив та таких вимог не заявляв, у зв`язку з чим суд не перевіряє правильність обчисленої державним виконавцем заборгованості з урахуванням положень ст.194 СК України.
Поряд з тим, позивач не ставив питання невідповідності вимогам закону розміру обчисленої заборгованості за певний період, вимагаючи звільнення його взагалі від заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, вимоги про що судом згідно ст. 4, ч.1 ст.13 ЦПК України розглянуто в заявлених позивачем межах з урахуванням принципу диспозитивності за ч. 3 ст. 13 ЦПК України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах у даній справі не вбачається. Позивач не являється особою з інвалідністю, має можливість працювати, будучи призваним на проходження військової служби отримував доходи, ним не спростовано розмір нарахованої заборгованості по аліментах і не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для зміни розміру аліментів та звільнення його від сплати існуючої заборгованості по аліментах, які стягнуті з нього за рішенням суду.
Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 зазначив, що зменшення розміру аліментів на утримання дитини у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших осіб, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Обов`язок щодо доведення погіршення майнового стану з метою зменшення розміру аліментів покладається на позивача. Ненадання позивачем зазначених доказів є підставою для відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів.
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано.
Крім цього, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.
Інші доводи представника позивача та позивача, наведені в позовній заяві не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.
Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, тому суд доходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Вирішення питання судових витрат.
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1331,20грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд,- 
ухвалив:
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 грн. 
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення проголошено 08.04.2026р. 

  Суддя	  	 В.  В.  Свірідова