ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

справа № 380/19669/25

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача від 24 березня 2026 року про ухвалення додаткового рішення у справі № 380/19669/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 (Позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної міграційної служби України (Відповідач 1/ДМСУ), Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (Відповідач 2/ГУ ДМСУ у Львівській області), Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби (Відповідач 3/ЗМУ ДМС), в якому із урахуванням заяви від 14 жовтня 2025 року просив:
1. Визнати протиправним та скасувати наказ:
1.1. Державної міграційної служби України від 01.09.2025 № 237-кт «Про звільнення ОСОБА_1 »;
1.2. Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 02.09.2025 № 570-к/тр «Про оголошення наказу ДМС України від 01.09.2025 № 237-кт «Про звільнення ОСОБА_1 »;
2. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Відділу № 1 у місті Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 03.09.2025;
3. Зобов`язати Державну міграційну службу України та Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби запропонувати ОСОБА_1 всі посади (рівнозначні посади державної служби та нижчі посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей), які були вакантними у Західному міжрегіональному управлінні Державної міграційної служби у період з 14.02.2025 по 01.09.2025, а з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 на посаду у Західному міжрегіональному управлінні Державної міграційної служби за вибором позивача із запропонованого переліку;
4. Зобов`язати Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби підготувати всі необхідні документи пов`язані із призначенням ОСОБА_1 на посаду у Західному міжрегіональному управлінні Державної міграційної служби;
5. Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.09.2025 по дату ухвалення судового рішення;
6. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання;
7. Розглянути справу за правилами загального позовного провадження;
8. Вирішити питання про розподіл судових витрат. Попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 10000,00 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001), Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (вул. Січових Стрільців, 11, м. Львів, 79007), Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби (вул. Січових Стрільців, 11, м. Львів, 79007) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Державної міграційної служби України від 01.09.2025 № 237-кт «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 02 вересня 2025 року № 570-к/тр «Про оголошення наказу ДМС України від 01.09.2025 № 237-кт «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Відділу №1 у місті Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 03 вересня 2025 року.
Стягнуто з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (вул. Січових Стрільців, 11, м. Львів, 79007, ЄДРПОУ 37831493) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 вересня 2025 року по 20 березня 2026 року включно у розмірі 217861,93 грн з проведенням необхідних відрахувань податків та зборів.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника Відділу № 1 у місті Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 03 вересня 2025 року, а також виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 34278,97 грн допущено до негайного виконання.
В решті позовних вимог відмовлено.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то у цьому рішенні суд відзначив, що такі будуть вирішені судом із урахуванням та в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 139, ст. 252 КАС України, після подання детального переліку наданих послуг правової допомоги та розрахунку згідно із ст. 134 КАС України.
25 березня 2026 року представник позивача – адвокат Прокопик Іванна Олегівна подала через систему «Електронний суд» заяву від 24 березня 2026 року про ухвалення додаткового рішення.
Ця зава мотивована тим, що вартість наданої позивачу у справі № 380/19669/25 правничої допомоги становить 32000,00 грн. Так, позовна заява містить 18 сторінок та 21 додаток. Збір інформації, її аналіз, формування правової позиції потребувала відповідного часу та зусиль. До матеріалів справи відповідачі долучили відзиви на позовну заяву. Представник позивача ознайомилася з правовою позицією сторін, оцінила кожен долучений доказ, за результатами чого підготовлено правову позицію та подано відповідь на відзив який містить 9 сторінок та 35 додатків. У зв`язку з тим, що відповідачі ухилялись від прямого надання запитуваної інформації, що мало наслідком неможливість її подання разом із заявами по суті справи, то отримавши відомості, що стосувались предмету спору, 12 січня 2026 року представник позивача подала додаткові пояснення на 6 сторінках з 8 додатками, які долучені до справи як докази. Зважаючи на приховування доказів відповідачем, представник позивача 19 січня 2026 року подала обґрунтоване клопотання про витребування доказів на 4 сторінках з 12 додатками, яке суд задовольнив. 19 січня 2026 року та 26 лютого 2026 року представник позивача подала клопотання про долучення доказів, яке суд також задовольнив. Що стосується копій поданих адвокатських запитів, які долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення, то слід зауважити, що вони не є доказами щодо предмета спору у розумінні процесуального закону, оскільки самі собою не підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги чи заперечення сторін. Водночас такі документи мають доказове значення у частині підтвердження понесених судових витрат, оскільки відображають обсяг виконаної адвокатом роботи, кількість вчинених процесуальних дій та витрачений час, необхідний для отримання інформації та формування належної правової позиції. Водночас не лише формування правової позиції та підготовка процесуального документа є затратною у часі, а й належне формування додатків є частиною вказаного процесу. Також 25 листопада 2025 року, 09 грудня 2025 року, 13 січня 2026 року, 20 січня 2026 року, 03 лютого 2026 року, 03 березня 2026 року, 10 березня 2026 року представник позивача брала участь у судовому засіданні, що підтверджується протоколами відповідних судових засідань, як і була присутня у судовому засіданні 20 березня 2026 року.
З огляду на вказане просить суд:
- ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, понесену позивачем у суді першої інстанції у розмірі 32000,00 грн; 
- розгляд заяви проводити у письмовому провадженні.
26 березня 2026 року представник відповідача-1 подала через систему «Електронний суд» заперечення на заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення, у якому вказує, що в долученому представником позивача Договорі-дорученні на надання правничої (правової допомоги) від 03 вересня 2025 року в розділі 3 «Гонорар адвоката» не визначений порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), порядок його сплати, умови повернення. Тобто, не визначено в якій формі (готівковій, безготівковій) та в межах якого строку повинна бути здійснена оплата клієнтом послуг адвоката. Заявлений стороною позивача до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 32000,00 грн є неправомірно завищеним, неспівмірним із складністю справи та не доведеним належними та допустимими доказами. До заяви не долучено жодної квитанції (платіжної інструкції, платіжного доручення тощо) про дійсну оплату ОСОБА_1 послуг адвоката Прокопик Іванни Олегівни. Ні в договорі від 03 вересня 2025 року, ні в розрахунку від 23 березня 2026 року, ні в акті здавання-приймання робіт від 23 березня 2026 року не визначено вартості однієї години за певний вид послуги адвоката. Натомість вказана загальна «кількість витраченого часу» та «вартість», що вказує на неналежне оформлення адвокатом долучених розрахунку та акту. Відповідач-1 наполягає, що такі документи не можуть вважатися належними та допустимими доказами у справі. Відповідач-1 уважає неможливим кваліфікувати заявлені витрати на правничу допомогу як фактично понесені, так і неминучі, а їхній розмір є явно необґрунтованим та неправомірно завищеним.
З огляду на викладене просить суд відмовити в задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
27 березня 2026 року представник позивача подала через систему «Електронний суд» заперечення на клопотання (заяву), у яких вказує, що факт надання правничої допомоги в суді підтверджується: розрахунком розміру правової допомоги у справі; актом здавання-приймання робіт згідно з договором про надання правничої допомоги. Також в матеріалах справи наявний ордер на надання правничої допомоги адвокатом Прокопик Іванною Олегівною та представництво інтересів позивача у Львівському окружному адміністративному суді. Чинний КАС України імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, згідно з якою відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У зв`язку із визначеними договірними сторонами умовами розрахунків, докази оплати гонорару адвоката не можуть бути представлені суду з об`єктивних причин. Водночас зі змісту наданих документів однозначно та чітко убачається, що останні стосуються правничої допомоги, наданої позивачу під час розгляду адміністративної справи № 380/196695/25. Аналіз цих документів дозволяє чітко та однозначно визначити обсяг наданої правової допомоги, кількість годин, витрачених для їх надання, а також їхню вартість. Ураховуючи складність справи, співмірність понесених витрат із ціною позову та значенням справи для позивача, просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в загальному розмірі 32000,00 грн.
Вирішуючи заяву представника позивача від 24 березня 2026 року про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає таке.
Особливості ухвалення додаткового рішення врегульовано статтею 252 КАС України.
Так, частиною першою цієї статті передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Отже, однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати.
Види судових витрат, підстави та порядок їх розподілу врегульовано приписами глави 8 розділу 1 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Правове регулювання витрат на професійну правничу допомогу містить стаття 134 КАС України.
Так, частиною першою цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частин другої - п`ятої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
На підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу у цій справі представник позивача надав суду такі докази:
1. Ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1403069 від 29 вересня 2025 року.
2. Договір-доручення про надання правничої (правової) допомоги від 03 вересня 2025 року, укладений між ОСОБА_1 (Замовник) та Прокопик Іванною Олегівною (Адвокат) (далі – також Договір). 
Відповідно до розділу 3 цього Договору на визначення розміру Адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Замовника. Обсяг правничої (правової) допомоги враховується під час визначення обґрунтованого розміру гонорару. Процесуальні дії (участь у судових засіданнях, оформлення клопотань, заяв, позовів, скарг та інших документів) погоджуються сторонами та оплачуються відповідно до виставлених рахунків. Витрати, пов`язані із виконанням Договору та супроводом провадження (судовий збір, адміністративний збір та ін.), покладаються на Замовника.
3. Розрахунок розміру правничої допомоги в адміністративній справі № 380/19669/25, складений 23 березня 2026 року, за змістом якого адвокат Прокопик Іванна Олегівна відповідно до договору про надання правничої допомоги від 03 вересня 2025 року надала правничу допомогу ОСОБА_1 такого характеру:
1) Підготовка та подання адвокатських запитів, аналіз отриманої інформації, аналіз судової практики, формування правової позиції у справі, підготовка та подання позовної заяви – 10 год., 10000,00 грн;
2) Ознайомлення із поданими у справі відзивами на позовну заяву, їх аналіз, збір інформації шляхом подання адвокатських запитів та формування правової позиції, підготовка та подання відповіді на відзив – 5 год., 5000,00 грн;
3) Підготовка та подання додаткових пояснень від 12 січня 2026 року – 2 год., 2000,00 грн;
4) Підготовка та подання клопотання про витребування доказів від 19 січня 2026 року – 2 год., 2000,00 грн;
5) Підготовка та подання клопотання про долучення доказів від 19 січня 2026 року та від 26 лютого 2026 року – 2 год., 2000,00 грн;
6) Участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 25 листопада 2025 року, 09 грудня 2025 року, 13 січня 2026 року, 20 січня 2026 року, 03 лютого 2026 року, 03 березня 2026 року, 10 березня 2026 року – 7 год., 10500,00 грн;
7) Участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 20 березня 2026 року – 0,5 год., 500,00 грн.
Всього: 28,5 год., 32000,00 грн.
4. Акт здавання-приймання робіт згідно з договором про надання правничої допомоги від 03 вересня 2025 року в адміністративній справі № 380/19669/25, складений 23 березня 2026 року, про те, що Адвокат надала Кадикалу А.Я. такі послуги: 
1) Підготовка та подання адвокатських запитів, аналіз отриманої інформації, аналіз судової практики, формування правової позиції у справі, підготовка та подання позовної заяви – 10 год., 10000,00 грн;
2) Ознайомлення із поданими у справі відзивами на позовну заяву, їх аналіз, збір інформації шляхом подання адвокатських запитів та формування правової позиції, підготовка та подання відповіді на відзив – 5 год., 5000,00 грн;
3) Підготовка та подання додаткових пояснень від 12 січня 2026 року – 2 год., 2000,00 грн;
4) Підготовка та подання клопотання про витребування доказів від 19 січня 2026 року – 2 год., 2000,00 грн;
5) Підготовка та подання клопотання про долучення доказів від 19 січня 2026 року та від 26 лютого 2026 року – 2 год., 2000,00 грн;
6) Участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 25 листопада 2025 року, 09 грудня 2025 року, 13 січня 2026 року, 20 січня 2026 року, 03 лютого 2026 року, 03 березня 2026 року, 10 березня 2026 року – 7 год., 10500,00 грн;
7) Участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 20 березня 2026 року – 0,5 год., 500,00 грн.
Всього: 28,5 год., 32000,00 грн.
Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем Адвокату вартості послуг за надану правничу допомогу у розмірі 32000,00 грн, на що також звертає увагу представник відповідача-1 у своєму запереченні.
Щодо цього суд ураховує, що норма статті 134 КАС України передбачає можливість здійснювати розподіл судових витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають сплаті, тобто ще не сплачені стороною.
Правова позиція з цього питання викладена, зокрема у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, у якій Суд заначив про те, що «КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції».
Тож, з урахуванням наведеного, доводи представника відповідача-1 про те, що до заяви про ухвалення додаткового рішення не долучено жодної квитанції (платіжної інструкції, платіжного доручення тощо) про дійсну оплату ОСОБА_1 послуг адвоката Прокопик Іванни Олегівни, тобто відсутній факт сплати за отримані послуги правничого характеру, не впливає на можливість вирішення судом питання відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу в цій справі, за наявності доказів, що підтверджують фактичне понесення таких витрат, які підлягають сплаті згідно з умовами укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правничої допомоги. 
Водночас суд відзначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, необхідно враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Приписами Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Під час встановлення розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Під час визначення суми відшкодування суд має ураховувати критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, беручи до уваги конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року («East/West Alliance Limited v. Ukraine», заява № 19336/04, §268)).
Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 200/14113/18-а ухвалив постанову від 26 червня 2019 року, в якій сформував правову позицію, згідно з якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.
Указаний висновок Верховного Суду відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд ураховує під час вирішення такого питання.
У аспекті наведеного суд, насамперед, звертає увагу, що «підготовка та подання адвокатських запитів, аналіз отриманої інформації, аналіз судової практики, формування правової позиції у справі» охоплюється однією послугою – підготовка та подання позовної заяви, а «ознайомлення із поданими у справі відзивами на позовну заяву, їх аналіз, збір інформації шляхом подання адвокатських запитів та формування правової позиції» охоплюється однією послугою – підготовка та подання відповіді на відзив.
Водночас час, вказаний адвокатом на підготовку та подання позовної заяви, – 10 год., та час, зазначений адвокатом на підготовку та подання відповіді на відзив, – 5 год., а разом – 15 год., та оцінений у 15000,00 грн, на переконання суду, є значно завищеним, оскільки предмет спору в цій справі містить лише епізод взаємопов`язаних спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.
Щодо підготовки та подання додаткових пояснень від 12 січня 2026 року (2 год., 2000,00 грн), то суд відзначає, що відповідно до приписів статті 159 КАС України додаткові пояснення не належать до заяв по суті справи для сторони позивача у справі.
Щодо підготовки та подання клопотання про витребування доказів від 19 січня 2026 року (2 год., 2000,00 грн), то таке клопотання не є значним за обсягом (2 аркуші), тож не потребувало затрати 2-ох годин часу на його підготовку та подання.
Щодо підготовки та подання клопотань про долучення доказів від 19 січня 2026 року та від 26 лютого 2026 року (2 год., 2000,00 грн, то такі клопотання також не є значними за обсягом (1,5 та 1 аркуш відповідно), тож, відповідно, не потребували затрати 2-ох годин часу на їх підготовку та подання.
Щодо участі в судових засіданнях, то вартість таких послуг за 7,5 год. представник позивача оцінює в 11000,00 грн. 
При цьому варто зауважити, що додані до заяви про ухвалення додаткового рішення документи не містять порядку визначення вартості однієї години участі адвоката в судовому засіданні.
Утім, вартість однієї години участі адвоката в судовому засіданні можна простежити за останнім судовим засіданням, 0,5 години участі в якому коштує 500,00 грн, отже, одна година коштує 1000,00 грн.
Ураховуючи те, що участь адвоката у судових засіданнях в режимі відеоконференції 25 листопада 2025 року, 09 грудня 2025 року, 13 січня 2026 року, 20 січня 2026 року, 03 лютого 2026 року, 03 березня 2026 року, 10 березня 2026 року становила 7 год., то вартість цієї послуги мала б становити 7000,00 грн (7 х 1000,00 грн), а не 10500,00 грн, як зазначено в розрахунку та акті здавання-приймання послуг. 
Зважаючи на вказане, суд позбавлений об`єктивної можливості встановити дійсну вартість такої послуги як участь адвоката у судових засіданнях. 
З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
Отже, заявлені позивачем до відшкодування 32000,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідачів становить надмірний тягар для них, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом, та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
За цих обставин з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, конкретних обставин справи та змісту виконаних робіт (наданих послуг), а також часткового задоволення позову судом, суд уважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідачів-1, 2 (позовні вимоги до яких задоволені судом) понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі лише 5000,00 грн.
Водночас, оскільки позовні вимоги до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби судом задоволені не були, то понесені позивачем витрати на правничу допомогу в цій справі на вказаного суб`єкта владних повноважень суд з урахуванням приписів статті 139 КАС України не покладає. 
Керуючись ст.ст.139, 143, 252, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд 
УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача від 24 березня 2026 року про ухвалення додаткового рішення у справі № 380/19669/25 – задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 37508470) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2500,00 грн витрат на правничу допомогу.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (вул. Січових Стрільців, 11, м. Львів, 79007, код ЄДРПОУ 37831493) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2500,00 грн витрат на правничу допомогу.
У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.
Повне додаткове рішення складено 08 квітня 2026 року. 

Суддя  Клименко О.М.