КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 373/807/25 Головуючий у суді І інстанції: Лебідь В.В.
провадження №22-ц/824/5079/2026  Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дубчак Лесі Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості та інфляційних втрат понесених у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Стеценко М.В. через підсистему «Електронний суд» подав позов, у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованість в розмірі 110 749,68 грн, з яких 28924,50 грн становлять 3% річних, 81 825,18 грн - інфляційні витрати, судові витрати в розмірі 2422,40 грн.
Вимоги обґрунтовані тим, що 13.11.2006 року між Акціонерним комерційним промислово інвестиційним банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2045, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 54 356 доларів США, відповідач зобов`язався повернути отримані кредитні кошти не пізніше 12.11.2013 року та сплатити відсотки за користування кредитним коштами у порядку визначеному кредитним договором.
17.05.2011 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у рамках цивільної справи № 2-502/11 задовольнив позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. З ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2045 від 13.11.2016 року у розмірі 342 903,76 грн, судовий збір у розмірі 1 820,00 грн.
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.05.2011 року набрало законної сили, проте станом на день подання позову не виконано відповідачем, а тому грошове зобов`язання за рішенням суду є простроченим.
17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні Ініціативи» право вимоги за кредитним договором № 2045 від 13.11.2006 року.
11.04.2016 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області постановлено ухвалу в справі № 2-502/11, відповідно до якої заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» про заміну сторони стягувача задоволено та замінено стягувача з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на його правонаступника, ТОВ «Кредитні ініціативи». Ухвала суду від 11.04.2016 року набрала законної сили.
Виконавчий документ (виконавчий лист, виданий Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом 17.06.2011 року на виконання рішення суду у справі № 2-502/2011) повертався стягувачу 30.04.2013 року, 22.08.2014 року на підставі п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за ним не проведено. Такі обставини встановлені в рішенні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24.09.2015 року у справі № 373/455/15-ц.
З огляду на приписи ст. 625 ЦК України, беручи до уваги розмір простроченого грошового зобов`язання, визначеного рішенням Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.05.2011 року у справі № 2-502/11, станом на 23.02.2022 року розмір нарахованих 3% річних від суми заборгованості, визначеної рішенням суду та інфляційних втрат понесених в результаті невиконання рішення суду становить 110 749,68 грн, що складається з 28 924,50 грн - суми 3% річних нарахованих на суму простроченої заборгованості, 81 825,18 грн - суми понесених інфляційних витрат нарахованих на суму простроченої заборгованості.
Розмір 3% річних та інфляційних витрат нараховані на залишок суми невиконаного рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.05.2011 року відображено в розрахунку заборгованості, що нарахована за три роки з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року.
Рішенням Переяславського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» три проценти річних у розмірі 28 924,50 грн, інфляційні втрати в розмірі 81 825,18 грн, а всього разом на суму 110 749,68 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції, адвокат Дубчак Л.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалит ипостанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що у позовній заяві ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначено, що виконавчий лист у справі № 2-502/2011 пред`явлено до примусового виконання і він повертався стягувачу 30.04.2013 року та 22.08.2014 року на підставі пункту 7 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, не зазначено жодної інформації з приводу того, чи після повернення виконавчого документу стягувачу 22.08.2014 року такий документ повторно пред`являвся до виконання.
Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження будь-які не закінчені виконавчі провадження, учасниками яких були б ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитні ініціативи» відсутні.
Адвокатом Дубчак Л.С. було направлено до Переяславського відділу Державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) адвокатський запит з метою отримання інформації про те, чи перебувало/перебуває на виконанні в Переяславському відділі Державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, в тому числі електронного архіву та даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, як окремого спецрозділу АСВП, виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-502/11, виданого Переяслав- Хмельницьким міськрайонним судом Київської області на підставі рішення від 17.05.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» та/або інших осіб.
12 червня 2025 року представник відповідача на адресу своєї електронної пошти отримала відповідь на зазначений адвокатський запит.
Відповідно до наданої органом державної виконавчої служби інформації востаннє виконавчий лист № 2-502/2011 від 17.06.2011 року, виданий Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області подавався в червні 2016 року та його було повернуто стягувачу згідно пункту 7 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження № НОМЕР_2 завершене.
Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» ще з 2016 року, тобто протягом 9 років, виконавчий документ до примусового виконання не пред`являло, будь-які не закінчені виконавчі провадження, учасниками яких були б ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитні ініціативи», відсутні.
Представник апелянта посилався на правові висновки Верховного Суду викладені у постанові 18.09.2024 року у справі № 761/26741/22, в якій зазначено, що можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку.
Зауважила, що всі зазначені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні правові висновки Верховного Суду є нерелевантними в даній справі, оскільки стосуються стягнення 3% річних та інфляційних втрат щодо грошового зобов`язання, строк пред`явлення виконавчого документу за яким не сплив, тобто яке не є натуральним зобов`язанням.
Натомість у даній конкретній справі строк пред`явлення виконавчого документу сплив давно, позивач із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу не звертався, виконавчі провадження є закінченими та не підлягають відновленню, з огляду на що позивач не мав права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що позивачем не було доведено розмір, начебто, заборгованості в період 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, а висновок суду першої інстанції щодо доведеності розміру заборгованості ґрунтується на припущеннях.
17 грудня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи», в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. Рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представник позивача зазначав, що ОСОБА_1 досі не виконано в повному обсязі рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.05.2011 року у справі № 2-502/11, та продовжує користуватися грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує право стягувача на мирне володіння своїм майном, тому кредитор має право на отримання суми боргу за кредитним договором на підставі рішення суду з урахуванням 3% річних за увесь час прострочення. Також зазначив, що ст. 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Вважає, що позивачем було правильно обрано спосіб захисту поршеного права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що враховуючи зміст положень статей 525, 526, 599, 625 ЦК України, відповідачем ОСОБА_1 прострочено виконання зобов`язання за кредитним договором № 2045 від 13.11.2016 року та належним чином не виконано рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.05.2011 у справі № 2-502/11, що не може ставитись в залежність від закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Оскільки станом на день звернення з даним позовом відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконував зобов`язання за рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.05.2011 року у справі № 2-502/11, заборгованість останнього становила 321 383,31 грн, а отже позивач набув право нараховувати три проценти річних та індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦПК України.
Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що 13.11.2006 року між Акціонерним комерційним промислово інвестиційним банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2045, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 54 356 доларів США.
Відповідно до роздруківки рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.05.2011 року у справі № 2-502/11, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2045 від 13.11.2016 року у розмірі 342903,76 грн, судовий збір у розмірі 1 820,00 грн (а.с. 12-13 том 1).
Відповідно до роздруківки ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11.04.2016 року у справі № 2-502/11, яка набрала законної сили, замінено стягувача з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 14-15 том 1).
Розмір боргу згідно з виконавчим документом (виконавчий лист виданий Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом 17.06.2011 року на виконання рішення суду у справі № 2-502/2011) становить 344 723,76 грн. Зазначений вище виконавчий документ повертався стягувачу 30.04.2013 року та 22.08.2014 року на підставі п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за ним не проведено. Такі обставини встановлені в рішенні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24.09.2015 року у справі № 373/455/15-ц (а.с. 16-17 том 1).
Заборгованість відповідача за кредитним договором № 2045 від 13.11.2016 року обраховано позивачем у розмірі 321 383,31 грн з врахуванням сплачених відповідачем сум за період з 27.10.2016 року по 29.09.2017 року (а.с. 42-45 том 1).
Встановлено, що з розрахунку заборгованості, що позивач просив стянути 3% річних за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року та інфляційні втрати за період з березня 2019 року по лютий 2022 року.
Також судом встановлено, що з позовною заявою позивач звернувся 26.03.2025 року.
З відповіді Переяславського ВДВС у Бориспільському районі Київської області від 12.06.2025 року № 44964 встановлено, що 05.04.2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 133-134 том 1).
Встановлено, що з квітня 2016 року виконавчий документ стягувачем до примусового виконання не пред`явлено. В матеріалах справи відсутні докази того, що стягувачу видавались дублікати виконавчих листів чи вирішувалось питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.
За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження № НОМЕР_2 завершене (а.с. 110 том 1).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 липня 2025 року у справі № 761/7294/24 (провадження № 61-4984св25) зроблено наступний правовий висновок: «У постановах від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20, від 18 березня 2020 року у справі № 442/398/15-ц Верховний Суд зауважив, що натуральним зобов`язанням є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (оскільки боржник заявив про застосування позовної давності та вона застосована судом), але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц). З урахуванням викладеного, враховуючи, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року у справі № 761/12826/14-ц стягнута заборгованість за кредитним договором, проте у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у справі № 761/12826/14-ц про заміну сторони стягувача відмовлено, тобто рішення суду не може бути виконане за вимогою ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», відсутнє виконавче провадження з примусового виконанні виконавчого листа у справі № 761/12826/14-ц та строк його пред`явлення до виконання вже закінчився, слід дійти висновку про відсутність правових підстав для примусового стягнення з основного боржника 3 % річних, оскільки вимога банку (його правонаступника) про стягнення заборгованості за кредитним договором у цьому зобов`язанні не може бути захищена в примусовому порядку».
Подібні висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 761/26741/22 (провадження № 61-4584св24).
Можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку.
Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад встановлений Законом час, що порушило б принцип правової визначеності як один із основоположних аспектів верховенства права.
Подібні висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 761/26741/22 (провадження № 61-4584св24), від 23.07.2025 у справі № 761/7294/24.
У даній справі строк пред`явлення виконавчого документу сплив 04 червня 2019 року, позивач із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу не звертався, виконавчі провадження є закінченими та не підлягають відновленню, з огляду на що позивач не мав права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати після закінчення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було доведено розмір, начебто, заборгованості в період 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, а висновок суду першої інстанції щодо доведеності розміру заборгованості ґрунтується на припущеннях, знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції. Так з рішення суду від 17.05.2011 року (справа 2-502/11) вбачається, що кредит видавався в доларах США, з боржника було стягнуто 281 229,15 грн - заборгованість за кредитом, 43 094,97 грн - відсотки за користування креитом за період з 01.06.2009 року по 01.10.2010 року, 12 446,76 грн - сума пені за прострочену заборгоність по кредиту, 6132,88 грн - сума пені за нараховані та не сплачені проценти (а.с. 12 том 1). Тоді як заборгованість по тілу, відсоткам, пеня нараховані в доларах США.
Суд апеляційної інстанції вважає, що не можливо нараховувати та стягувати інфляційні втрати на зобов`язання, які визначені в іноземній валюті - доларах США.
Також суд апеляційної інстанції вважає, що неможливо нараховувати 3% річних на стягнуті відсотки та пеню. У своїй позовній заяві позивач зазначив загальну суму в гривнях, до якої входить і пеня і відсотки. Самостійно визначити суму кредиту за курсом по відношенню до долара США або в гривні, визначено в рішенні суду від 17.05.2011 року суд не має можливості, оскільки це виключне право позивача, отже суд позбавлений можливості вирахувати за лютий, березень та квітень 2019 року 3% річних.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на відсутність виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі, а також те, що строк його пред`явлення до виконання вже закінчився (оскільки виконавчий лист повернуто стягувачу у квітні 2016 року), колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для примусового стягнення з боржника 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у цьому зобов`язанні не може бути захищена в примусовому порядку.
Водночас можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку.
На викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної інстанції заслуговують на увагу та знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному суді.
Щодо судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи звертаючись з апеляційною скаргою відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 2906,88 грн (а.с. 200 том 1).
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2906,88 грн за подання апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Дубчак Лесі Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості та інфляційних втрат понесених у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2906 грн 88 коп..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Реквізити сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», код ЄДРПОУ: 35326253, адреса: 04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 21.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст постанови складено «02» березня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко