ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 568/310/22
провадження № 61-5152св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України Рівненської області (відділ обслуговування громадян № 8), ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України Рівненської області (відділ обслуговування громадян № 8), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу

за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Рідченко Марії Володимирівни на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 січня 2023 року у складі судді Сільмана А. О. та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 березня 2025 року у складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О., Шимків С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи вимоги заяви, ОСОБА_3 посилалася на те, що з травня 2007 року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , вони мають спільних дітей, проте шлюб офіційно між ними не зареєстрований.

Метою звернення до суду із заявою вказувала необхідність подальшого оформлення прав на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Радивилівський районний суд Рівненської області рішенням від 10 січня 2023 року заяву задовольнив. Встановив факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з травня 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та  ОСОБА_1 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу підтверджується поясненнями заявниці, свідоцтвом про народження дітей, в яких батьками записані заявник і ОСОБА_4 , довідкою та актом обстеження сільської ради.

Зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки цей факт знайшов підтвердження, породжує юридичні наслідки, а законодавство не передбачає іншого порядку його встановлення, і встановлення цього факту не пов`язується з вирішенням спору про право.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 як особа, яка не брала участі у справі, оскаржив його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Рівненський апеляційний суд постановою від 20 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Рідченко М. В., залишив без задоволення. Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 січня 2023 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що рішення місцевого суду у цій справі про встановлення факту, що має юридичне значення, не може порушувати права ОСОБА_2 . Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу обґрунтовано встановлений з метою захисту прав ОСОБА_1 як цивільної дружини загиблого, оскільки інші члени сім`ї - діти і батьки мають документи, які підтверджують споріднення з померлим для отримання грошової компенсації.

Водночас подальше виникнення іншого майнового спору між сторонами майже через півтора року, в якому як на доказ ОСОБА_1 посилається на рішення від 10 січня 2023 року (справа № 568/310/22), не свідчить про існування іншого спору на час його ухвалення. Всім доказам у справі про поділ спільного майна має давати оцінку суд, який розглядає спір по суті.

Вимога заявника скасувати рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 порушить права заявниці, адже саме на підставі оскарженого рішення вона отримала право на компенсацію за загиблого.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У квітні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Рідченко М. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просила скасувати рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 січня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 березня 2025 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження зазначила те, що суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що у своїй заяві про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 . ОСОБА_1 стверджувала, що звертається до суду з метою подальшого оформлення прав на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. При цьому заявниця як заінтересованих осіб зазначила лише Головне управління Пенсійного фонду України Рівненської області (відділ обслуговування громадян № 8), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Проте фактично мета ОСОБА_1 не відповідає дійсності, адже встановлення факту необхідне їй для подальшого поділу майна, що посвідчується поданням до Радивилівського районного суду Рівненської області позовної заяви про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. Тобто заявниця приховала справжню мету свого звернення до суду, свідомо не залучила усіх заінтересованих осіб у справі права яких могли бути порушені, чим фактично ввела суд в оману.

Також суди не врахували, що на момент розгляду справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 і батьками померлого ОСОБА_4 існував спір про право, оскільки вони заперечували і заперечують її права на майно, яке залишилось після смерті їхнього сина.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

02 червня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи 

Суди попередніх інстанцій встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 березня 2022 року серії НОМЕР_1 .

У заяві про встановлення факту, який має юридичне значення, ОСОБА_1 вказувала, що вона проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Зі свідоцтва про народження від 06 листопада 2007 року серії НОМЕР_2 відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_5 , батьком якого записаний ОСОБА_4 , а матір`ю ОСОБА_1 .

Зі свідоцтва про народження від 06 жовтня 2014 року серії НОМЕР_3 відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_6 , батьком якої записаний ОСОБА_4 , а матір`ю ОСОБА_1 .

З акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 17 березня 2022 року № 01.05-12/25 відомо, що до складу сім`ї ОСОБА_4 входили: син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 та цивільна дружина ОСОБА_1 .

З довідки Підзамчівського старостинського округу від 17 березня 2022 року № 01.05-15/78 відомо, що ОСОБА_4 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом з цивільною дружиною ОСОБА_1 , сином, ОСОБА_5 та дочкою, ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який не був залучений до розгляду цієї справи, вказував на те, що оскаржуване рішення стосується його прав та інтересів, оскільки між сторонами існує спір про право власності на майно померлого ОСОБА_4 , а рішення використане позивачкою як доказ спільного проживання та набуття майна у цей період.

Згідно зі свідоцтвом про народження від 15 червня 1984 року НОМЕР_4 батьками померлого ОСОБА_4 є ОСОБА_2 і ОСОБА_7 .

З позовної заяви ОСОБА_1 від 02 травня 2024 року відомо, що вона звернулася до Радивилівського районного суду Рівненської області з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ (справа № 568/689/24). Відповідачами за вказаним позовом зазначені ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року у справі «Volovik v. Ukraine» («Воловік проти України»№ 15123/03, § 53)).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 18 ЦПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частин першої, третьої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Отже, закон визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Тобто особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для них правові наслідки.

Необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права на апеляційне оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватися з урахуванням конкретних обставин справи та змісту судового рішення.

Аналогічних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2025 року у справі № 2-о-29/11(провадження № 61-11138св24).

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

Результат аналізу наведених процесуальних норм права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. Водночас якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не були підтверджені, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_3 заінтересованими особами вказала лише Головне управління Пенсійного фонду України Рівненської області (відділ обслуговування громадян № 8), ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд першої інстанції вважав, що існують підстави для задоволення заяви про встановлення факту.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення місцевого суду за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який не був учасником справи, дійшов висновку, що рішення місцевого суду у цій справі про встановлення факту, що має юридичне значення, не може порушувати прав ОСОБА_2 . Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу обґрунтовано встановлений з метою захисту прав ОСОБА_1 як цивільної дружини загиблого, оскільки інші члени сім`ї - діти та батьки мають документи, які підтверджують споріднення з померлим для отримання грошової компенсації.

Водночас апеляційний суд не звернув уваги на те, що в разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті. 

З огляду на зазначене апеляційний суд дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення місцевого суду.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням норм матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані докази, дати правову оцінку доводам і запереченням учасників справи, зокрема про те, що встановлення факту проживання однією сім`єю померлого чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу впливає на права та обов`язки його батьків, і може свідчити про існування реального спору про право та, відповідно, про неможливість встановлення цього факту в порядку окремого провадження, та ухвалити законне й справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Рідченко Марії Володимирівни задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 20 березня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко   В. М. Коротун 	
	М. Ю. Тітов