Справа № 948/335/24 
Номер провадження 2/948/77/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15.04.2026 Машівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого – судді Косик С.М.,
за участю: секретаря Ткач Н.М., 
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань Анна Михайлівна, про визнання заповіту недійсним,
відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 15.04.2026 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, 

в с т а н о в и в :

у травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Машівського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила визнати заповіт вчинений від імені ОСОБА_5 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Ряськівської сільської ради Машівського району Полтавської області від 01.09.2016 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №37, номер у Спадковому реєстрі 59451656, недійсним. 
Позов мотивований тим, що позивачка є дочкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на майно, яке їй належало. 
За життя, 26.11.2007 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповідала все належне їй майно дітям: ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 – порівну.
01.09.2016 року від імені ОСОБА_5 був вчинений новий заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ряськівської сільської ради Машівського району Полтавської області, зареєстрований в реєстрі за №37, щодо конкретної частини спадщини, а саме – земельної ділянки, розміщеної на території Ряськівської сільської ради Машівського району Полтавської області, яка належала померлій ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку.
Позивач уважає, що вчинений правочин у вигляді розпорядження матері, яке закріплене останнім заповітом, було здійснено без реального її волевиявлення і тому перший заповіт був дійсним та об`єктивним волевиявленням матері. До дня смерті її мати жодного разу не висловлювала бажання заповісти все своє майно одному з п`яти дітей, оскільки розуміла, що іншого майна крім вищевказаної земельної ділянки у неї немає.
ОСОБА_1 також зазначає, що враховуючи почерк та динаміку його змін через вікові та фізіологічні особливості людини похилого віку припускає те, що підпис заповідача у заповіті від 01.09.2016 року має ознаки підробки та має об`єктивну впевненість в тому, що заповіт від 26.11.2007 року містить дійсний підпис заповідача.
За вказаних обставин, вважає, що заповіт від 01.09.2016 року є недійсним та порушує її цивільні права та інтереси, так як вона позбавлена права на спадкування після смерті матері (а.с.2-5 т.1).
19.06.2024 представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Бульбах Н.М. подала до суду відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає, що вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими з наступних підстав.
ОСОБА_3 є спадкоємцем земельної ділянки, розташованої на території Ряськівської сільської ради Машівського району Полтавської області по заповіту, складеному 01.09.2016, за змістом якого ОСОБА_5 заповіла їй вказану земельну ділянку. 
Відповідачка не погоджується з твердженням позивача про ознаки підробки підпису заповідача в заповіті та що він вчинений без реального волевиявлення матері. Він повністю відповідає загальним вимогам до форми заповіту, посвідчений секретарем виконкому Ряськівської сільської ради Машівського району Полтавської області та зареєстрований у Спадковому реєстрі згідно вимог чинного законодавства.
Також зауважила, що заповіт був записаний секретарем виконкому зі слів заповідача, до підписання прочитаний нею у голос і власноручно підписаний об 11 год. 50 хв. в приміщенні Ряськівської сільської ради. На прохання заповідачки текст заповіту з її слів за допомогою комп`ютерної техніки записано вірно та вона засвідчила його власним підписом « ОСОБА_8 », що є свідченням її волевиявлення.
Зважаючи на вищевикладене відповідачка вважає, що підстави для визнання заповіту нікчемним відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України відсутні.
Твердження позивачки про те, що до дня смерті мати у спілкуванні з нею жодного разу не висловлювала бажання заповісти по суті все своє майно одному з п`яти своїх дітей, а тому перший заповіт був дійсним та об`єктивним волевиявленням вважає нічим іншим як припущеннями та об`єктивними твердженнями позивачки, сформованими внаслідок небажання сприйняти факт зміни спадкодавцем свого волевиявлення щодо спадкового майна не на його користь.
Також відповідачка зазначила, що їхня мама не страждала на захворювання, які могли дати підстави вважати, що вона не усвідомлювала значення своїх вчинків і змісту документів, які підписувала. Заповіт складався та посвідчувався в приміщенні Ряськівської сільської ради, тобто ОСОБА_5 мала свідомо туди прийти, знаючи для якої мети. 
Так, заповітом ОСОБА_5 від 01.09.2016 року автоматично було скасовано її заповіт, який вона складала 06.11.2007 року. 
Відповідачка вважає, що заповідачка реалізувала своє законне право скласти новий заповіт, що позивачем необґрунтовано розцінено як порушення його прав. 
Разом з цим відповідачка повідомила, що вона є донькою померлої, проживала разом з нею, доглядала її та здійснювала її поховання, при цьому їй невідомі мотиви волевиявлення спадкодавиці, але вважає цілком логічним те, що останнє заповідальне розпорядження її мама ОСОБА_5 зробила на її користь (а.с. 108-111 т.1).
Ухвалою від 08.05.2024 Машівський районний суд Полтавської області відкрив провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання (а.с.57-58 т.1).
Ухвалою від 04.06.2024 Машівський районний суд Полтавської області призначив у справі судову почеркознавчу експертизу та провадження по справі зупинив (а.с. 99-100 т.1).
26.07.2024 суд поновив провадження по справі та призначив судове засідання (а.с.122 т.1).
Своїми ухвалами від 15.08.2024 та від 04.09.2024 суд витребував докази з Михайлівської сільської ради Полтавської області та ТОВ «Компанія «Фармко» (а.с.146, 178 т.1).
Ухвалою від 05.09.2024 суд задовольнив заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Доценка О.В. про забезпечення позову (а.с.179-180 т.1).
09.10.2024 суд задовольнив клопотання судового експерта Гритченка А. про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи та провадження у справі зупинив (а.с.205-206 т.1).
Своєю ухвалою від 20.12.2024 суд поновив провадження у цивільній справі та призначив підготовче засідання (а.с.214 т.1).
Ухвалою від 18.02.2025 суд витребував докази з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (а.с.245 т.1).
01.04.2025 суд повторно направив матеріали справи на виконання ухвали суду від 04.06.2024 про призначення судової посмертної почеркознавчої експертизи та провадження по справі на час проведення експертизи зупинив (а.с.25-26 т.2).
Ухвалою від 12.06.2025 суд поновив провадження у справі та призначив судове засідання (а.с.33 т.2).
Ухвалою від 26.06.2025 року суд задовольнив клопотання судового експерта та уточнив досліджувані документи, витребував з КНП «Машівська лікарня» відповідну медичну документацію, а провадження у справі зупинив (а.с.40,41 т.2).
Ухвалою від 19.12.2025 року суд поновив провадження у даній справі та призначив підготовче засідання (а.с.65 т.2).
Своєю ухвалою від 19.01.2026 року суд закрив підготовче провадження та справу призначив до судового розгляду по суті (а.с.73,74 т.2).
У судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволенні позову з підстав, викладених у його змісті.
Позивач пояснила, що підпис матері в заповіті не був виконаний нею добровільно, оскільки скільки би вона не приїздила до матері за її життя, мати ніколи не говорила про намір змінити заповіт та залишити майно лише молодшій доньці. Вона спілкувалася з матір`ю, стосунки в них були нормальні, кожні 2 тижні приїздила провідувати, допомагала продуктами, виконувала її доручення по документах, доглядала коли мати лежала в лікарні. Натомість відповідачка не працювала та жила за кошти матері – пай та пенсію, ОСОБА_9 була не в дуже добрих стосунках матір`ю. Також повідомила, що мати не була безпорадна, вона була спроможна доглядати за собою, готувати їсти, тримала кіз, яких пасла та доглядала, поралася на городі. Коли стало потрібним щоб за мамою доглядали, то догляд здійснювала ОСОБА_10 – цивільна дружина брата ОСОБА_11 , який проживав поряд з матір`ю. Коштів на поховання не надавала, оскільки мати отримувала пенсію та пай.
Представник позивача покликався на те, що ОСОБА_5 хворіла на ішемічну хворобу серця, онкозахворювання та проживаючи з меншою донькою – відповідачкою, яка розпоряджалася коштами та від якої залежала померла та не могла вільно висловити свою волю, а тому не мала вільного волевиявлення на складення спірного заповіту. 
Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позов.
Відповідач позов не визнала, пояснила, що вона доглядала за матір`ю, опікувалася нею та водночас працювала в ТОВ «Компанія «Фармко», у 2023 році за рекомендацією лікарів залишила роботу та доглядала за мамою на непрофесійній основі. ОСОБА_10 приходила провідувати маму за власною ініціативою, проте все по дому вона робила самостійно та доглядала маму також сама. Пенсію мама отримувала коли сама, коли вона на її прохання, це було 2000 – 3000 грн. Також повідомила, що вона здійснила поховання мами, натомість позивач на похорон не приїхала, хоча вона телефонувала їй всю ніч щоб повідомити про смерть мами, позивач приїхала на третій день та допомоги на поховання не надала. Раніше ОСОБА_1 також рідко приїздила до матері – раз на рік, на поминальний день. Про заповіт, складений мамою у 2007 році та 2016 році вона не знала, дізналася тільки коли оформляла документи після смерті мами. 
Представник відповідача покликалася на те, що покійна ОСОБА_5 01.09.2016 року склала заповіт на користь доньки ОСОБА_3 та заповіт відповідає вимогам чинного законодавства по формі, змісту, підписаний особисто ОСОБА_5 , яка реалізувала свою волю та не була зобов`язана повідомляти про це іншим дітям. Також уважала, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивача про залежність ОСОБА_5 від меншої доньки – відповідача по справі.
Приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань А.М. подала заяву про розгляд справи за її відсутності та при вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с. 87 т.1).
Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази та допитавши свідків, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 87 років померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29.12.2023 (а.с.11, 73 т.1).
Як видно із спадкової справи №66/2023, відкритої до майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, яка залишилася після померлої матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 70,80,83 т.1).
Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №74860071 від 23.11.2023 року вбачається, що приватним нотаріусом Полтавського району Полтавської області Довгань А.М. було зареєстровану спадкову справу за № у спадковому реєстрі 71613290, за номером у нотаріуса 66/2023, після смерті спадкодавця ОСОБА_5 (а.с.79 т.1).
Позивачка по справі ОСОБА_1 (прізвище до укладення шлюбу ОСОБА_8 ) доводиться дочкою померлої ОСОБА_5 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01.07.1970 року та копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 23.11.1991 (а.с.9,10 т.1).
З копії заповіту від 26.11.2007 року вбачається, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким заповіла сину – ОСОБА_6 , синові – ОСОБА_6 , дочці – ОСОБА_1 , дочці – ОСОБА_7 , дочці – ОСОБА_3 порівну все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде їй належати на день смерті і на що згідно законом буде мати право, який посвідчений секретарем виконкому Ряськівської сільської ради Машівського району Полтавської області Роговченко С.П. (а.с.15, 51, 93 т.1).
Відповідно до копії заповіту від 01.09.2016, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, яким заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , земельну ділянку, яка розміщена на території Ряськівської сільської ради Машівського району Полтавської області: державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №042247, який посвідчений секретарем виконкому Ряськівської сільської ради Машівського району Полтавської області Гушпіт А.М. (а.с. 16, 41, 52, 68, 153 т.1).
Як убачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44967475 від 05.09.2016 року – 05.09.2016 року було зареєстровано заповіт за номером у спадковому реєстрі: 59451656 та номером у реєстрі нотаріальних дій: 37 (а.с.17,42,53 т.1).
За інформацією виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №02.1-25/429 від 05.04.2024 року, заповіт складений 01.09.2016 року ОСОБА_5 і посвідчений секретарем виконкому Ряськівської сільської ради Гушпіт А.М., яким був переписаний заповіт, який був складений 26.11.2007 року (а.с.40 т.1).
Згідно з висновком експерта № 699 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 11.12.2025 року зазначено, що питання щодо виконання рукописних цифрових записів «01.09.2016» в графі «Дата___» у двох примірниках заповіту ОСОБА_5 , складеного 01.09.2016 року на ім`я ОСОБА_3 , реєстровий №37 - ОСОБА_5 чи іншою особою – не вирішувалось з причин, зазначених у дослідницькій частині висновку експерту.
Також зазначено, що підписи від імені ОСОБА_5 в графі «Підпис заповідача ___» у двох примірниках заповіту ОСОБА_5 , складеного 01.09.2016 року на ім`я ОСОБА_3 , реєстровий №37 (посвідчений секретарем виконкому Ряськівської сільської ради Машівського району Полтавської області Гушпітом А.М.) – виконані ОСОБА_5 (а.с.56-62 т.2).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №358844902 від 18.12.2023 року відомо, що земельна ділянка площею 4,37 га, кадастровий номер 5323085600:00:002:0148 призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Ряськівської сільської ради Машівського району Полтавської області, право власності на яку належить ОСОБА_5 , перебуває в оренді у ТОВ «Компанія Фармко» (а.с.12-13, 142-143 т.1).
Згідно з інформацією наданої ТОВ «Компанія Фармко» відомо, що ОСОБА_5 отримувала орендну плату за земельний пай шляхом перерахування на банківську картку (а.с.160 т.1).
01.02.2023 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Компанія Фармко» було укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору оренди землі РК-54, згідно до якої були внесені відповідні зміни до договору оренди землі від 09.09.2015 року (а.с.162 т.1).
На а.с.163-173 т.1 надані ТОВ «Компанія Фармко» відомості на виплату грошей у 2016-2019, 2021 роках та акти на виконання робіт власного виробництва від 15.07.2019. 
На а.с.19-33 т.1 надано зошити з рукописними записами.
За довідкою виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №316 від 20.05.2024, ОСОБА_5 на день смерті була зареєстрована і проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею була зареєстрована та проживала донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 112 т.1).
Допитана як свідок позивач ОСОБА_1 показала, що підпис матері у заповіті 2016 року є підробленим, а заповіт недійсним, оскільки мати недобровільно підписала заповіт. Також показала, що відносини в неї з матір`ю були нормальні, як у матері з дочкою, вона допомагала матері на протязі всього життя: відвідувала та привозила продукти харчування, ліки, сиділа з нею в лікарні коли мати хворіла, перед її смертю півтори роки вона нечасто приїздила через неприязні стосунки з меншою сестрою – відповідачкою по справі. Про перший заповіт на користь усіх дітей мати говорила їй, а про заповіт 2016 року нічого не сказала. Мати не могла сама піти до сільської ради щоб скласти заповіт, не мала такої волі. З ОСОБА_9 в матері були неприязні стосунки, останній час матір`ю опікувалася ОСОБА_10 – купала, доглядала, ОСОБА_9 варила їсти, після інсульту ОСОБА_9 доглядала матір та здійснила поховання, проте за гроші матері. Мати залежала від ОСОБА_9 , оскільки остання отримувала пенсію та пай матері та розпоряджалася грошима. 
ОСОБА_12 показала, що вона є цивільною дружиною ОСОБА_6 та проживає в с.Ряська з чоловіком, недалеко від будинку матері чоловіка – померлої на даний час ОСОБА_5 . Також повідомила, що вона навідувала бабусю за власною волею, допомагала за потреби, доглядала за матір`ю ОСОБА_9 , бабуся була чиста, нагодована, ОСОБА_9 возила матір в лікарню, звільнилася з роботи та доглядала за матір`ю. ОСОБА_5 говорила, що відає гроші ОСОБА_9 , щоб та купляла все необхідне. ОСОБА_1 також приїздила до матері – раз на місць, на похоронів не була, не знала що мати померла. Поховала бабусю ОСОБА_9 .
Як видно з акта про встановлення факту місця проживання від 20.05.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 фактично проживала удвох, з матір`ю ОСОБА_5 до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.113 т.1).
За довідкою виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 30.05.2024 № 02.1-25/639 ОСОБА_3 надавала соціальну послугу з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_5 в період з 01.05.2023 о 18.11.2023 (а.с.114 т.2).
У довідці виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №02.3-12/87 від 21.11.2023 року зазначено, що ОСОБА_3 здійснювала поховання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.114 т.1).
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт, відповідно статті 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Відповідно до вимог частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами першою-п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.
Загальні вимоги до форми заповіту встановлено статтею 1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.
Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 466/9242/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 683/1110/21.
За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.
У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.
Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти:1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту);3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21) вказано, що: «право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача.
Під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках».
У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».
Отже, оскільки ОСОБА_5 01 вересня 2016 року реалізувала своє право на заповіт, звернувшись до сільської ради, заповіт складено у письмовій формі, підписано заповідачем та посвідчено секретарем виконавчого комітету Ряськівської сільської ради Машівського району Полтавської області, зареєстровано у відповідному реєстрі, відтак спірний заповіт належно оформлений та посвідчений, а докази про те, що волевиявлення спадкодавця ОСОБА_5 на момент складання оспорюваного заповіту не було вільним і не відповідало волі спадкодавця, у матеріалах справи відсутні, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову.
Крім того, будь-яких обставин, які могли б свідчити про вплив на волевиявлення заповідача (важка фізична або психічна хвороба, незнання української мови, невміння читати, вчинення заповіту внаслідок обману, під примусом, шляхом застосування фізичної сили, тощо), не встановлено.
Відповідно до чч.1,9,10 ст.158 ЦПК України визначено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Отже, зважаючи на те, що у задоволенні позову відмовлено, а тому суд вважає за необхідне у відповідності до ст.158 ЦПК України скасувати заходи забезпечення позову застосовані за ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 05.09.2024 року, а саме: 1) скасувати заборону приватному нотаріусу Полтавського районного нотаріального округу Довгань Анні Михайлівні вчиняти нотаріальні дії щодо подальшого оформлення спадкових прав спадкоємця ОСОБА_3 в спадковій справі № 66/2023 в частині спадкового майна – земельної ділянки «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» кадастровий номер: 5323085600:00:002:0148; 2) скасувати заборону ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , вчиняти певні дії щодо подальшого відчуження належного їй спадкового майна – земельної ділянки «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» кадастровий номер: 5323085600:00:002:0148.
Відповідно до чч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати, понесені позивачем, у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань Анна Михайлівна, про визнання заповіту недійсним. 
Скасувати заходи забезпечення позову застосовані за ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 05.09.2024 року, а саме: 
1) заборону приватному нотаріусу Полтавського районного нотаріального округу Довгань Анні Михайлівні вчиняти нотаріальні дії щодо подальшого оформлення спадкових прав спадкоємця ОСОБА_3 в спадковій справі № 66/2023 в частині спадкового майна – земельної ділянки «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» кадастровий номер: 5323085600:00:002:0148; 
2) заборону ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , вчиняти певні дії щодо подальшого відчуження належного їй спадкового майна – земельної ділянки «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» кадастровий номер: 5323085600:00:002:0148.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителька АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Третя особа: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Довгань А.М., службова адреса: вул. Незалежності, 109, селище Машівка Полтавського району Полтавської області.
Повний текст Рішення складений 21.04.2026.

Суддя С.М.Косик