Іванівський районний суд Одеської області    

Іванівський районний суд Одеської області

Справа № 511/419/26 
Провадження № 2/499/375/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
16 квітня 2026 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Іванівка Березівського району Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача АТ «Таскомбанк» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому вказує, що на підставі кредитного договору №999/25456435-VR від 25.03.2024 року останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок у максимальній сумі 50000,00 грн. зі сплатою відсотків за використання кредитних коштів та комісії. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 27.11.2025 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 96881,15 грн., з яких: 49999,74 грн. заборгованість за тілом кредиту, 46881,41 грн. заборгованість за відсотками.
Посилаючись на наведене, представник просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь вказану суму, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, в позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, на адресу суду повернувся конверт, в якому відповідачу направлялася судова повістка, ухвала про відкриття провадження з зазначенням двох дат судових засідань, копія позову з додатками, з відмітками, що адресат відсутній за вказаною адресою.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Водночас у своїй постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18 провадження № 61-185св23 ВС зазначив, що наявна в матеріалах справи довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Тому, зважаючи на ту обставину, що відповідачу судова кореспонденція була направлена за адресою місця реєстрації, встановленій судом, то відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами.
На виконання вимог ст.281 ЦПК України судом 16.04.2026 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 25.03.2024 року між АТ «Таскомбанк» і ОСОБА_1 було підписано заяву-договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування, яку слід розуміти як кредитний договір №999/25456435-VR від 25.03.2023 року. За умовами кредитного договору позичальнику було встановлено ліміт кредитування в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту, а саме надані кредитні кошти в сумі 50000,00 грн, строком користування 12 місяців, з автоматичною пролонгацією, зі сплатою процентної ставки за встановленим кредитним лімітом у розмірі 83,00% та 65,00%, що підтверджується копією договору.
Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором №999/25456435-VR від 25.03.2024 року утворилася заборгованість, яка станом на 27.11.2025 року становив 96881,15 грн., з яких: 49999,74 грн. заборгованість за тілом кредиту, 46881,41 грн. заборгованість за відсотками.
Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, і відповідачем він не оспорений.
Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 використовував кредитні кошти.
Банк свої зобов`язання по договору виконав, надавши відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на рахунок. У той же час, останній, скориставшись кредитними коштами, не виконує належним чином умови договору, у зв`язку з чим станом на 27.11.2025 року становив 96881,15 грн., з яких: 49999,74 грн. заборгованість за тілом кредиту, 46881,41 грн. заборгованість за відсотками.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Як вбачається з ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору).
Відповідно до п. 6 - 8 Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 13.12.2019 №151, яке діяло на час підписання відповідачем заяви про приєднання, цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису в разі дотримання норм цього Положення. Використання цифрового власноручного підпису клієнтом банку не вимагає наявності попередньо укладеного договору між банком та клієнтом. Банк самостійно визначає технологію створення електронних документів, які клієнт підписує цифровим власноручним підписом, та забезпечує дотримання вимог цього Положення.
Відповідно до п. 8 р. І, абз. 1 п. 14, 16 р. ІІ Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 14.08.2017 №78, яке діяло на час укладення кредитного договору, підписувач, який створює електронний документ з електронним підписом, цим самим засвідчує, що ознайомився з усім текстом документа, повністю зрозумів його зміст, не має заперечень до тексту документа (або його заперечення внесені як окремий реквізит документа) і свідомо застосовував свій електронний підпис у контексті, передбаченому документом (підписав, затвердив, погодив, завізував, засвідчив, ознайомився).
Використання удосконаленого електронного підпису, удосконаленої електронної печатки та простого електронного підпису здійснюється на підставі договору між банком і клієнтом, який укладається в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим ЕП) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.
Банк самостійно приймає рішення про застосування того чи іншого виду ЕП та електронної печатки з дотриманням вимог законодавства України з питань електронних довірчих послуг, електронного документообігу, цього Положення, нормативно-правових актів Національного банку України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними.
При цьому, до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року (остаточне 18 вересня 2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…».
Аналізуючи вище наведені норми матеріального права та надані позивачем докази, суд дійшов до висновку, що між позивачем і відповідачем було укладено кредитний договір у встановленій законом формі з визначенням усіх істотних умов та правил такого договору.
Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши кредитні кошти ОСОБА_1 . Натомість, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором порушує, не погашає заборгованість за кредитом.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги АТ «Таскомбанк» задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 96881,15 грн. заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2662 грн 40 коп. судового збору.
На підставі наведеного, керуючись ст. 10, 81, 141, 247, 265, 273, 274 ЦПК України,
У Х В А Л И В:
Позовну заяву акціонерного товариства «Таскомбанк» (м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, код ЄДРПОУ 09806443) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РОНКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №999/25456435-VR від 25.03.2024 року у розмірі 96881,15 грн. (дев`яносто шість тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня 15 коп.), яка складається з:
49999,74 грн. заборгованість за тілом кредиту;
46881,41 грн. заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Таскомбанк» сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.)
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.

  Суддя	Ігор ПОГОРЄЛОВ