ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4963/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.

розглянувши у в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ”
на рішення Господарського суду Одеської області від 16.05.2024 (складено та підписано 27.05.2024, суддя Гут С.Ф.)
у справі №916/4963/23
за позовом Акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ”
до Приватного акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ”
про стягнення 69 695,22 грн

ВСТАНОВИВ
Акціонерне товариство “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” (далі – АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ”, Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «ХЕРСОНСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ» (далі – ПРАТ “ХЕРСОНСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ”, Відповідач) 69695,22 грн заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за умовами укладеного між сторонами договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в частині своєчасної та остаточної оплати вартості наданих протягом січня – березня 2022 та грудня 2022 – березня 2023 послуг.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.05.2024 по справі №916/4963/23 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 56843 грн 95 коп. заборгованості та 2147 грн 20 коп. витрат по сплаті судового збору, в задоволенні решти позову відмовлено.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” належним чином виконано взяті на себе за умовами укладеного Договору зобов`язання в частині безперервного надання послуг ПРАТ “ХЕРСОНСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ” протягом січня – березня 2022 р. та грудня 2022 р. – березня 2023 р., що підтверджується довідками про наявність послуги опалення у абонентів АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ”, серед яких абонент за адресою вул. Залаегерсег, 27, яка є аналогічній адресі зазначені у пункті 2 укладеного між Сторонами Договору.
У той же час, місцевим господарським судом зазначено, що місцезнаходження відповідача у спірний період було м. Херсон, вул. Гімназична, буд. 30, а тому у відповідності до приписів Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за надані у березні 2022 послуги (період перебування міста Херсону в тимчасовій окупації).
На підставі вищенаведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач в порушення приписів чинного законодавства та умов Договору вартість отриманих послуг за період січень-лютий 2022 р., грудень 2022 р. – березень 2023 р. не сплатив, не дивлячись на те, що строк виконання зобов`язань на суму 56843,95 грн настав.
Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 16 травня 2024 року по справі №916/4963/23 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та винести в цій частині нове рішення, яким: 
- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат» на користь Акціонерного товариства „Херсонська теплоелектроцентраль” суму основного боргу – 12 851,27 грн;
- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат» на користь Акціонерного товариства „Херсонська теплоелектроцентраль” судові витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 576, 64 грн. 
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що підтверджується наступним:
- Пунктом 9 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 (надалі - правила 830) та ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що постачання теплової енергії для потреб опалення та надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюється, зокрема в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених чинним законодавством. Інші випадки припинення постачання теплової енергії чинним законодавством України не передбачено;
- позивач здійснював господарську діяльності на підставі ліцензії, яка не була анульовано в період тимчасової окупації м. Херсон;
- для застосування положень статей 13 та 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” необхідна сукупність ряду юридичних фактів, а саме наявності визнання території тимчасово окупованою та поширення положення статті 13-1 Закону на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 Закону;
- станом на теперішній час будь-якого рішення Кабміну України щодо поширення дії відповідної статті на сухопутну територію Херсонської області не має, про що також йде мова в протоколі засідання державних органів від 26.07.2023 року, а тому відповідно вимоги ст. 13 та 13-1 відповідного Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” на територію Херсонської області не застосовується, а тому виробництво та постачання теплової енергії на території тимчасово окупованих територій м. Херсон (з 01.03.2022 по 11.11.2022) є правомірними в розумінні зазначеного Закону.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду ідкрито апеляційне провадження по справі №916/4963/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” на рішення Господарського суду Одеської області від 16.05.2024 та визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у справі № 916/4963/23 до перегляду постанови Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі №908/1162/23 у касаційному порядку Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду.
Ухвалою суду від 08.08.2024 зупинено апеляційне провадження по справі №916/4963/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” на рішення Господарського суду Одеської області від 16.05.2024 до закінчення перегляду у касаційному порядку Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду судового рішення у справі №908/1162/23 та опублікування повного тексту постанову у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Зобов`язано позивача повідомити Південно-західний апеляційний господарський суд про усунення обставин, які стали підставою для зупинення провадження у справі з долученням копій підтверджуючих документів
Південно-західним апеляційним господарським судом отримано клопотання Акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” про поновлення провадження по справі в якій останній зазначає, що 03.10.2025 Верховним Судом прийнято остаточне рішення по справі №908/1162/23. До вказаного клопотання додано копію постанови Верховного Суду від 03.10.2025 по справі №908/1162/23.
Ухвалою суду від 30.10.2025 поновлено апеляційне провадження у справі №916/4963/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” на рішення Господарського суду Одеської області від 16.05.2024 та визначено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін.
До суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” про зупинення провадження у справі №916/4963/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23.
Колегія суддів відмовляє у задоволенні такого клопотання Акціонерного товариства “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” про зупинення, оскільки 22.01.2026 Велика Палата Верховного Суду постановила ухвалу у справі №280/5808/23 про повернення для розгляду відповідній колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду справи № 280/5808/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Слов`янський пух Україна” до Запорізької митниці про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Слов`янський пух Україна” на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13.02.2024. Ухвала оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 10.02.2026. 
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Як вже було вказано вище, АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” рішення суду першої інстанції оскаржувається лише в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 12 851,27 грн, а тому з урахуванням приписів ст. 269 ГПК України, судом апеляційної інстанції оскаржуване рішення переглядається лише в цій частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 27.12.2017 між АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” (Виконавець) та ПРАТ “ХЕРСОНСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ” (Споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 141 (Договір), відповідно до пункту 1 якого Виконавець зобов`язується надавати Споживачеві з початку опалювального періоду, встановленого рішенням виконкому Херсонської міської ради, відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених Договором.
Суб`єкти користування послугами: власник (наймач, орендар) приміщення: м. Херсон, вул. Залаегерсег, 27, площею 57 кв.м; м. Херсон, вул. Перекопська, 151, площею 50 кв.м (пункт 2).
Характеристика об`єкта надання послуг: опалювальна площа (об`єм) приміщення 107 кв.м; максимальне теплове навантаження: на опалення 0,0075 Гкал/годину. Межа експлуатаційної відповідальності – внутрішня система опалення займаних приміщень (пункт 3).
Характеристика засобів обліку води і теплової енергії: Тепловий лічильник SKS-2, заводський номер 019527, місце встановлення - Залаегерсег, 27 (пункт 4).
На момент укладання договору з централізованого постачання гарячої води та опалення тариф становить 2109,77 грн/Гкал (з ПДВ); при зміні тарифів на послуги з теплопостачання взаєморозрахунки виконуються по тарифам, затвердженим (погодженим) державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими органами, які мають право на встановлення або зміну тарифу; про зміну тарифів Виконавець повідомляє споживача листом або в засобах масової інформації (пункт 5).
Розмір щомісячної плати за надані послуги розраховується відповідно до фактичного споживання теплової енергії згідно з нормативами (нормами) та тарифами, діючими на момент споживання, та затвердженими (погодженими) державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими органами, які мають право на встановлення або зміну тарифу (пункт 6).
Розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (пункт 8).
Виконавець зобов`язаний забезпечити вчасне та відповідної якості надання послуг згідно із законодавством та умовами цього Договору; надати Споживачеві в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну суму місячного платежу, структуру тарифів, нормативів (норм) споживання, режиму надання послуг, їх споживчі властивості (пункт 17).
Точки розподілу, в яких здійснюється передача (контроль якості) послуг від Виконавця Споживачеві є межа експлуатаційної відповідальності (пункт 20).
В разі встановлення в будинку засобу обліку теплової енергії та гарячої води, облік теплової енергії здійснюється на межі балансової належності теплових мереж Виконавця і Споживача, або, за домовленістю сторін, в іншому місці обліку (пункт 20.1).
Сторони звільняються від відповідальності за цим Договором у разі настання обставин непереборної сили (дії надзвичайних ситуацій техногенного, природного або екологічного характеру), яка унеможливлює надання відповідної послуги згідно з умовами договору (пункт 29).
Цей договір укладається на строк до 31.12.2020 і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду (пункт 30).
Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками контрагентів без зауважень.
Рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 16.12.2021 №895 встановлено з 01.12.2021 для АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для споживачів, а саме тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів складає 4249,22 грн/Гкал без ПДВ, з яких тариф на виробництво – 3386,76 грн/Гкал без ПДВ, тариф на транспортування – 841,22 грн/Гкал без ПДВ та тариф на постачання – 21,24 грн/Гкал без ПДВ.
АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” представлено детальний розрахунок теплової енергії, спожитої ПРАТ “ХЕРСОНСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ” по об`єкту за адресою: вул. Залаегерсег, 27, протягом листопада 2021 р. – березня 2023 р. 
АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” представлено довідки про наявність послуги опалення у абонентів протягом листопада 2021 р. – березня 2022 р., грудня 2022 р. – березня 2023 р., серед яких абонент за адресою вул. Залаегерсег, 27 із примітою (прилад обліку).
31.01.2022 р. АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” прийнято на підстави постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 р. № 1209 наказ № 27 про застосування у січні 2022 р. коригуючого коефіцієнту згідно розрахунку (визначення) плати за теплову енергію у розмірі 1,596.
Відповідно до представленої виписки по банківському рахунку АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” 08.02.2022 р. ПРАТ “ХЕРСОНСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ” перераховано 13847,54 грн із призначенням платежу “згідно рах.№ 296 за спожиту електричну енергію”, які, за посиланням Позивача, зараховано в рахунок оплати вартості наданих у листопаді-грудні 2021 р. послуг. 
25.02.2022 р. АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” прийнято на підстави постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 р. № 1209 наказ № 58 про застосування у лютому 2022 р. коригуючого коефіцієнту згідно розрахунку (визначення) плати за теплову енергію у розмірі 1,596.
17.03.2022 р. АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” прийнято на підстави постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 р. № 1209 наказ № 60 про застосування у березні 2022 р. коригуючого коефіцієнту згідно розрахунку (визначення) плати за теплову енергію у розмірі 1,408.
АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” виставлено ПРАТ “ХЕРСОНСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ” рахунки на оплату вартості спожитої теплової енергії за січень 2022 р. у розмірі 16601,74 грн з ПДВ за 2,04 Гкал; за лютий 2022 р. у розмірі 12044,40 грн з ПДВ за 1,48 Гкал; за березень 2022 р. у розмірі 12851,27 грн з ПДВ за 1,79 Гкал; за грудень 2022 р. у розмірі 3416,38 грн з ПДВ за 0,67 Гкал; за січень 2023 р. у розмірі 11880,81 грн з ПДВ за 1,53 Гкал; за лютий 2023 р. у розмірі 7138,69 грн з ПДВ за 1,40 Гкал; за березень 2023 р. у розмірі 5761,93 грн з ПДВ за 1,01 Гкал. Разом із актами на виконанні роботи за вказані період із аналогічними сумами та обсягами. 
20.10.2023 р. АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” складено до ПРАТ “ХЕРСОНСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ” вимогу, в якій посилаючись на укладений 27.12.2017 р. Договір повідомляє про наявність заборгованості у розмірі 69695,22 грн, яку вимагає сплатити у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.
20.10.2023 р. АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” складено до ПРАТ “ХЕРСОНСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ” супровідний лист стосовно надсилання рахунків та актів виконаних роботі на теплову енергію та абонентське обслуговування з січня 2022 р. по серпень 2023 р., додатками до його зазначено рахунки з актами виконаних робіт, акти взаємних розрахунків та вимогу про сплату заборгованості. Згідно із описом вкладення у цінний лист та накладною АТ “УКРПОШТА” вказаний лист разом із вимогою надіслано до Відповідача 23.10.2023 р. 
АТ “ХЕРСОНГАЗ” представлено відповідь на ухвалу суду про витребування доказів, в якій повідомляє, що послуга розподілу природного газу до АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” надавалось безперервно протягом 24.02.2022 р. – 01.04.2023 р., за винятком періоду з 24.09.2022 р. по 15.11.2022 р.; аварій на газових мережах, які ведуть до АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” у період 24.02.2022 р. – 01.04.2023 р. не було; стан газових мереж, які ведуть до об`єктів АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” після відходу російських військ з міста Херсону не змінився; постачання газу до об`єктів АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ” після відходу російських військ відновлено з 01.12.2022 р.
Головним управлінням Національної поліції в Херсонській області представлено відповідь на ухвалу суду про витребування доказів, в якій повідомлено, що 04.01.2024 р. надійшло повідомлення від АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” про пошкодження труби теплопостачання та газової труби внаслідок ворожого обстрілу. 
Звертаючись із даним позовом до суду, позивач послався на те, що належним чином виконав умови укладено з відповідачем договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, в той час як відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань в частині своєчасної та остаточної оплати вартості наданих послуг.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, оскільки місцезнаходження відповідача у спірний період було тимчасово окупованим, а тому у відповідності до приписів Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за надані у березні 2022 послуги.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дослідивши наявні матеріали справи, доводи та вимоги сторін, дійшла наступних висновків. 
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Так, 27.12.2017 р. між АТ “ХЕРСОНСЬКА ТЕЦ” (Виконавець) та ПРАТ “ХЕРСОНСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ” (Споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 141 (Договір), відповідно до пункту 1 якого Виконавець зобов`язується надавати Споживачеві з початку опалювального періоду, встановленого рішенням виконкому Херсонської міської ради, відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених Договором.
Суб`єкти користування послугами: власник (наймач, орендар) приміщення: м. Херсон, вул. Залаегерсег, 27, площею 57 кв.м; м. Херсон, вул. Перекопська, 151, площею 50 кв.м (пункт 2).
Характеристика об`єкта надання послуг: опалювальна площа (об`єм) приміщення 107 кв.м; максимальне теплове навантаження: на опалення 0,0075 Гкал/годину. Межа експлуатаційної відповідальності – внутрішня система опалення займаних приміщень (пункт 3).
Характеристика засобів обліку води і теплової енергії: Тепловий лічильник SKS-2, заводський номер 019527, місце встановлення - Залаегерсег, 27 (пункт 4).
Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Так, з аналізу вищевказаного договору у системному зв`язку з положеннями застосованих судом норм законодавства вбачається, що за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір, є договором постачання (купівлі-продажу) теплової енергії.
При цьому суд зазначає, що згідно вимог ст. 204 Цивільного кодексу України укладений сторонами договір, як правочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не була визнана судом, а тому зазначений договір в силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами, і зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Як передбачено ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Так, предметом судового спору, є стягнення з відповідача на користь позивача 69695,22 грн заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе за умовами укладеного 27.12.2017 р. договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води № 141 зобов`язань в частині своєчасної та остаточної оплати вартості наданих протягом січня – березня 2022 р. та грудня 2022 р. – березня 2023 р. послуг.
Колегією суддів встановлено, що відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у спірний період часу місцезнаходженням відповідача було 73024, м. Херсон, вул. Гімназична, буд. 30, тобто теплова енергія надавалась у місто, яке з 02.03.2022 по 11.11.2022 перебувало під тимчасовою окупацією російської федерації.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі № 908/1162/23 про стягнення боргу за спожитий у листопаді-грудні 2022 року обсяг електроенергії на об`єкті, який знаходиться у місті Мелітополі (до закінчення перегляду судового рішення Об`єднаною палатою у справі № 908/1162/23 суд зупиняв апеляційне провадження у справі №916/5148/23).
Предметом розгляду Об`єднаною палатою було питання застосування частини другої статті 13 та частини другої статті 131 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” до правовідносин, які виникли у період з лютого 2022 року по грудень 2022 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 “Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією” та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу № 309 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією”.
Відповідно пунктів 1, 3 частини першої статті 3 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” № 1207-VII (далі – Закон № 1207-VII) для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих російською федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).
Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, зокрема виснував, що Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану від 16.11.2022 № 2764-ІХ частину третю статті 1 Закону № 1207-VII було викладено в редакції, за якою дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Діюча редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно” № 3050-IX від 11.04.2023) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. 
Як зазначила Об`єднана палата, з 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону № 1207-VII не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України 06.12.2022 затвердив постанову “Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”, відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією” зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, датою окупації Мелітопольської міської територіальної громади визначено 25.02.2022.
Однак у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ “Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України” правовий статус тимчасово окупованої території рф в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.
З огляду на викладене у постанові зі справи № 908/1162/23, Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові зі справи №910/9680/23 про поширення положень статті 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.
Об`єднана палата, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі № 908/1162/23 про відмову в позові, зазначила про те, що підставою для відмови в позові у цій справі, враховуючи положення статті 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”, є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні.
Колегія суддів враховує зазначені вище висновки Верховного Суду у справі №908/1162/23 відповідно до положень частини четвертої статті 236 ГПК України, оскільки правовідносини у справах є подібними за змістовим критерієм.
Крім того, колегія суддів зазначає, що факт тимчасово окупації м. Херсон з 02.03.2022 по 11.11.2022 є загальновідомою обставиною.
В свою чергу, позивач не заперечує той факт, що борг за надані послуги нараховано стосовно об`єкту, який розташований у місті Херсон, та включає період, коли територія знаходилася під окупацією рф.
Відповідно до статті 13-1 Закону № 1207-VII її положення застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями.
В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями.
На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасового окупованих територій України №309 від 22.12.2022, Херсонська міська територіальна громада була тимчасово окупованою у період з 01.03.2022 по 11.11.2022.
Аналогічні відомості містяться у наказі Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”.
Таким чином, враховуючи те, що факт окупації м. Херсон з 01.03.2022 по 11.11.2022 є загально відомим фактом, то враховуючи положення статті 13-1 Закону № 1207-VII, то у березні 2022 року не існувала заборгованість з постачання на окуповану територію товарів і послуг, в тому числі надання послуг з постачання теплової енергії.
З огляду на що, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що у суду відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за надані у березні 2022 р. послуги (період перебування міста Херсону в тимчасовій окупації).
А тому, належним періодом заборгованості є січень-лютий 2022 р., грудень 2022 р. – березень 2023 р., а сума складає 56843,95 грн.
Отже, аргументи апелянта про необґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позову, під час апеляційного перегляду останнього не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить законних підстав для задоволення вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок. 
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 16.05.2024 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 16.05.2024 по справі №916/4963/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Датою складання та підписання даної постанови є 23.03.2026 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Аленіна О.Ю. та судді-члена колегії Принцевської Н.М. у відрядженні з 11.03.2026 по 14.03.2026, а також участю судді-члена колегії Принцевської Н.М. у підготовці НШСУ для підтримання кваліфікації суддів апеляційних господарських судів з 16.03.2026 по 20.03.2026.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.