ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року Чернігів Справа № 620/2431/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарського підприємства «Агродім» до Головного управлінням ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

У С Т А Н О В И В:

04.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Сільськогосподарське підприємство «Агродім» звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом (зареєстроване у суді 05.03.2026), у якому просить визнати протиправним та скасувати винесені Головним управлінням ДПС у Чернігівській області (далі – ГУ ДПС у Чернігівській області) податкові повідомлення-рішення:
від 11.11.2025 № 19803/ж10/25-01-07-00 форми «В4», яким зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість;
від 04.02.2026 № 1982/ж10/25-01-07-00 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість.
На обґрунтування позовних вимог ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Агродім» вказує на протиправність оспорюваних податкових повідомлень-рішень відповідача, оскільки його висновки про заниження вартості реалізації послуг зберігання та сушіння за цінами нижче звичайної (ринкової) ціни є необґрунтованими через те, що: зміна ціни відбулася за погодженням сторін та є документально підтвердженою; контролюючим органом не було враховано, що причинами зниження ціни та реалізації нижче собівартості є відсутність належного попиту на послуги зберігання, можливість уникнення простою складів, втрата наявних клієнтів та зниження конкурентоспроможності, а також забезпечення завантаженості виробничих і складських потужностей; простій обладнання, складів або персоналу призвів би до більших фінансових втрат, ніж реалізація нижче собівартості; ГУ ДПС у Чернігівській області для формування висновків перевірки було використано цінові показники 2024–2025 років, які є об`єктивно вищими порівняно з попередніми періодами з огляду на макроекономічні чинники (коливання валютного курсу, інфляційні процеси, зростання вартості енергоносіїв та матеріальних ресурсів); такий підхід суперечить базовим принципам податкового контролю, оскільки суперечить презумпції правомірності рішень платника податків; саме на контролюючий орган покладається обов`язок доведення невідповідності ціни ринковому рівню; формальне посилання на показники державного підприємства без належного економічного аналізу, коригування та підтвердження співставності не може вважатися достатнім доказом заниження податкових зобов`язань; контролюючим органом не досліджувалися та не аналізувалися ціни на аналогічні послуги елеватора, які надавалися іншими суб`єктами господарювання приватного права у тому самому регіоні та за той самий період часу; відсутність такого аналізу свідчить про вибірковість доказової бази, неповноту встановлення фактичних обставин та недотримання принципу всебічності та повноти дослідження обставин справи; при дослідженні собівартості послуг сушіння та зберігання перевіряючими зазначено про збільшення собівартості послуг, що пов`язане з орендою нерухомого майна та обладнання після зміни власника елеватору з ТОВ «СП «Агродім» на ТОВ «Фактор-Агро», проте не надає жодної оцінки того факту, що відбулось зменшення витрат на амортизацію цього майна.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 06.03.2026 позовну заяву ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Агродім» прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
У відзиві на позовну заяву представник ГУ ДПС в Чернігівській області заперечуючи проти заявлених позовних вимог вказує на законність оспорюваних позивачем податкових повідомлень-рішень та зазначає, що перевіркою встановлено, що протягом січня 2024 року - липня 2025 року ТОВ «СП «АГРОДІМ» здійснило реалізацію послуг зберігання та сушіння зерна за ціною нижче звичайної ціни (ринкової ціни), яка склалась на дату здійснення операції, та з метою мінімізації доходів та ухилення від сплати податків застосувало ціни на надані послуги нижче звичайних, в результаті чого позивачем занижено суму податкових зобов`язань з ПДВ на 9 104 294, 00 грн (в розрізі звітних періодів наведено в акті перевірки), зокрема, вартість послуг сушіння та зберігання формується відповідно до понесених витрат, у тому числі і витрат на оренду; починаючи з 2022 року власником елеватора стало ТОВ «Фактор Агро», а отже до вартості послуг додається вартість оренди нерухомого майна та обладнання, що додатково підтверджує збільшення собівартості послуг; за період з 2024 року і по червень 2025 року ТОВ «СП «АГРОДІМ» орендує нерухоме майно та обладнання елеватора, тому ціна на послуги щодо сушіння та зберігання зерна за період 2024 року, січень-липень 2025 року, яка зазначена платником у податкових накладних, занижена, оскільки собівартість реалізованих послуг не зменшилась, а збільшилась на суму орендних платежів.
У відповіді на відзив на позовну заяву позивач вказує на необґрунтованість доводів відповідача та на те, що зміни ціни на послуги зерноскладу у 2024-2025 роках відбулося на підставі додаткових угод, укладених із контрагентами, які є невід`ємною частиною чинних договорів і відповідають вимогам статті 651 Цивільного кодексу України, є законною, економічно обґрунтованою та документально підтвердженою. 
Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.
На підставі направлень від 15.09.2025 № 3489/жЗ/25-01-07-02-01, № 3490/жЗ/25-01- 07-02-01, виданих ГУ ДПС у Чернігівській області головному державному інспектору відділу позапланових перевірок ризикових платників управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Чернігівській області Чух Наталії, головному державному інспектору відділу позапланових перевірок ризикових платників управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Чернігівській області Шимончуку Олексію та наказу ГУ ДПС у Чернігівській області від 08.09.2025 №1830-п, виданого на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі – ПК України) у період з 16.09.2025 по 22.09.2025 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Агродім» (скорочене найменування ТОВ «СП "АГРОДІМ") (код ЄДРПОУ 32659577) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень 2025 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 18.08.2025 № 9249227575 (далі - Декларація) від`ємного значення з податку на додану вартість (далі - ПДВ).
З направленнями на проведення перевірки ознайомлено під підпис представника за довіреністю Кот Наталію Борисівну (паспорт НОМЕР_1 , Довіреність від 01.09.2025 № 2) 16.09.2025; копія наказу про проведення перевірки від 08.09.2025 №1830-п вручено 16.09.2025представнику за довіреністю ТОВ «СП «АГРОДІМ» Кот Н.Б.; копію наказу про продовження перевірки від 19.09.2025 № 1859-п вручено представнику за довіреністю ТОВ «СП «АГРОДІМ» Кот Н.Б. 22.09.2025; копію наказу про продовження перевірки від 23.09.2025 № 1865-п вручено представнику за довіреністю ТОВ «СП «АГРОДІМ» Кот Н.Б. 24.09.2025; перевірку проведено з відома директора ТОВ «СП «АГРОДІМ» Андрія Ларічева та в присутності представника за довіреністю ТОВ «СП «АГРОДІМ» Кот Н.Б.; здійснено запис в журналі реєстрації перевірок 16.09.2025 №№86 ,87.
За наслідками вказаної перевірки контролюючим органом було складено акт документальної позапланової виїзної перевірки щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість від перевірки 06.10.2025 №17902 /ж5/25-01 -07-02-01 (далі – Акт перевірки), у якому зафіксовано, зокрема, таке.
Впродовж січня 2024 року - липня 2025 року ТОВ «СП «АГРОДІМ» здійснило реалізацію послуг зберігання та сушіння зерна за ціною нижче звичайної ціни, в результаті чого ТОВ «СП «АГРОДІМ» занижено суму податкових зобов`язань з ПДВ на 9 104 294, 00 грн (в розрізі звітних періодів наведено в акті перевірки). 
Здійсненою перевіркою встановлено, що згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних (далі - ЄРПН) за період січень-жовтень 2024 року ТОВ «СП «АГРОДІМ» було зареєстровано податкові накладні щодо реалізації послуг зерносклада з сушіння зерна на користь контрагентів-покупців: ТОВ «СП «АГРОДІМ.», СТОВ «Дружба-Нова» (детально наведено в акті перевірки). 
Згідно з даними ЄРПН за період січень 2024 року - травень 2025 року перевіркою встановлено, що ТОВ «СП «АГРОДІМ» було встановлено зареєстровані податкові накладні щодо реалізації послуг зерносклада зберігання зерна на користь контрагентів-покупців (детально наведено в акті перевірки). 
У ході перевірки було надано договори щодо складського зберігання сільськогосподарської продукції: №11420210060 від 21.06.2022, №10/07/23 від 10.07.2023, №02/07 від 02.04.2024, укладені ТОВ «СП «АГРОДІМ» з ТОВ «СП «АГРОДІМ.», та договір №01/10 від 01.10.2024, укладений ТОВ «СП «АГРОДІМ» з СТОВ «Дружба-Нова», та акти виконаних робіт щодо зберігання та сушіння за період січень 2024 року - травень 2025 року відповідно до договорів. 
У ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ «СП «АГРОДІМ» як зерносклад здійснювало приймання зерна за договорами, укладеними починаючи з 2022 року, що зазначено в реєстрі складських квитанцій, а отже зерно, яке вже було прийняте на зберігання у передніх періодах 2023 року, перебувало на зберіганні у 2024 році. 
Перевіркою встановлено, що згідно з даними ЄРПН та договорів, укладених у 2022- 2023 роках, тарифи на послуги зернового складу при умові зберігання сільськогосподарської продукції за адресою: 16506, Чернігівська область, Ніжинський район, с. Бахмач, вул. Колгоспна, 41 абв, були: 
сушіння за 1 т% пониження вологості, ціна з ПДВ: Ранні зернові: 133,92 грн, Ріпак: 138,24 грн, Соняшник: 138,24 грн, Кукурудза: 133,92 грн; 
зберігання за 1т/день, ціна: Ранні зернові: 1,86 грн, Ріпак: 2,28 грн, Соняшник: 2,28 грн; Кукурудза 1,86 грн. 
Проведеним аналізом даних баз ДПС, а саме ЄРПН, перевіркою встановлено, що ТОВ «СП «АГРОДІМ» за період 2023 року було зареєстровано податкові накладні на користь ТОВ «СП «АГРОДІМ.» на суму ПДВ 52 618 270,60 грн щодо послуг зберігання та сушіння зерна по договорах від 21.06.2022 №11420210060, від 10.07.2023 №10/07/23 за наступними цінами без ПДВ зазначеними в податкових накладних:
сушіння: кукурудзи т% 111,6 грн, ріпаку т% 115,15 грн, пшениці за 1 т/% 111,7 грн, ячменю за 1 т/% 111,7 грн, соняшнику за 1 т/% 115,15 грн; 
зберігання: кукурудзи 3 класу т/доб 1,55 грн, ріпаку т-доба 3,35 грн, пшениці т-день грн, ячменю т-доба 2,75 грн. 
Згідно з даними 20-ОПП «Відомості про об`єкти оподаткування» ТОВ «СП «АГРОДІМ» було власником елеватора до грудня 2022 року, а починаючи з грудня 2022 року ТОВ «СП «АГРОДІМ» - орендарем обладнання елеватора від ТОВ «СП «АГРОДІМ.» та орендарем нерухомого майна, власником якого є ТОВ «Фактор Агро». 
ТОВ «СП «АГРОДІМ» сформовано податковий кредит з ПДВ з оренди елеватора від ТОВ «Фактор Агро» за період січень 2024 року - травень 2025 року на суму ПДВ 1 457 217,9 грн, червень-липень 2025 року - 194 335,72 грн. 
Також, ТОВ «СП «АГРОДІМ» сформовано податковий кредит з оренди обладнання елеватора від ТОВ «СП «АГРОДІМ» за період січень 2024 року - травень 2025 року на суму ПДВ 245 191,80 грн. 
Починаючи з 2022 року власником елеватора стало ТОВ «Фактор Агро», тому на контролюючий орган дійшов висновку, що до вартості послуг додається вартість оренди нерухомого майна та обладнання, що додатково підтверджує збільшення собівартості послуг. Надалі, за період з 2024 року і по червень 2025 року ТОВ «СП «АГРОДІМ» орендує нерухоме майно та обладнання елеватора. 
Також, перевіркою оборотно-сальдової відомості за період січень - грудень 2024 року зазначено наступне: 903 «Собівартість реалізованих робіт і послуг» оборот 51 436 780,66 грн; 703 «Дохід від реалізації послуг» оборот 29 524 968,03 грн. 
Перевіркою оборотно-сальдової відомості за період січень - липень 2025 року зазначено наступне: 903 «Собівартість реалізованих робіт і послуг» оборот 20 975 680,09 грн; 703 «Дохід від реалізації послуг» оборот 888 281,15 грн. 
При проведенні перевірки було надано картку рахунку 9031 «Собівартість робіт, послуг стороннім організаціям» за період січень 2024 року - липень 2025 року, де зазначено собівартість послуг по зерноскладу (детально наведено в акті перевірки). 
В акті перевірки детально наведено порівняння даних сформованої собівартості по рах. 9031 «Собівартість реалізованих робіт і послуг» по послугах з елеватора з даними облікових регістрів оборотів по рах. 36, за яким відображено списання на 703 рах. «Дохід від реалізації робіт послуг стороннім організаціям». 
На адресу позивача посадовими особами відповідача було спрямовано запит від 19.09.2025 №б/н, на який позивачем було надано відповідь листом від 23.09.2025 №222 (вх. ГУ ДПС у Чернігівській області від 26.09.2025 №40577/6/25-01/ЕКП), відповідно до якої: «...Причинами зниження ціни та реалізації нижче собівартості є відсутність належного попиту на послуги зберігання, можливість уникнення простою складів, втрати наявних клієнтів та зниження конкурентоспроможності, а також забезпечення завантаженості виробничих і складських потужностей». 
Для визначення рівня звичайних цін на даний вид послуг перевіркою досліджено інформацію щодо цін, за якими здійснювалась реалізація послуг зерноскладу щодо зберігання та сушіння іншими суб`єктами господарювання. 
Так, в акті перевірки відповідно до даних офіційного Інтернет-ресурсу про вартість послуг зерноскладів за період 2024 рік (сайт https://www.pzcu.gov.ua/wp content/uploads/2020/04/taryfy-2024-2025-zagotivlia.pdf ) щодо областей України, в тому числі у Чернігівській області, наведено «Вартість послуг заготівельної діяльності філій АТ «ДПЗКУ» на 2024/2025 МР, грн (з ПДВ)». 
Перевіркою встановлено, що ТОВ «СП «АГРОДІМ» у 2022-2023 роках застосовувало звичайну ціну, що підтверджується виписаними та зареєстрованими податковими накладними з реалізації даних послуг в ЄРПН, а саме по наступних цінах: сушіння: кукурудзи т% 111,6 грн, ріпаку т% 115,15 грн, пшениці за 1 т/% 111,7 грн, ячменю за 1 т/% 111,7 грн, соняшнику за 1 т/% 115,15 грн; зберігання: кукурудзи 3 класу т/доб 1,55 грн, ріпаку, т-доба 3,35 грн, пшениці, т-день грн, ячменю, т-доба 2,75 грн. 
Враховуючи вищезазначене, перевіркою встановлено, що звичайні ціни на ринку послуг зернового складу по послугах зберігання, сушіння становлять: сушіння; кукурудзи т% 111,6 грн, ріпаку т% 115,15 грн, пшениці за 1 т/% 111,7 грн, ячменю за 1 т/% 111,7 грн, соняшнику за 1 т/% 115,15 грн. зберігання: кукурудзи 3 класу т/доб 1,55 грн, ріпаку, т-доба 3,35 грн, пшениці, т-день грн, ячменю, т-доба 2,75 грн.
З урахуванням наведеного посадовими особами в Акті перевірки зроблено висновок, що ТОВ «СП «АГРОДІМ» здійснювало реалізацію послуг зерноскладу щодо сушіння та зберігання зерна в адресу ТОВ «СП «АГРОДІМ.» та СТОВ «Дружба-Нова» нижче звичайних цін (ринкових цін), які склалися на дату здійснення операції, та з метою мінімізації доходів та ухилення від сплати податків застосувало ціни на надані послуги нижче звичайних. 
Зведені дані щодо заниження податкових зобов`язань з ПДВ по послугах зберігання (на загальну суму ПДВ 5 827 826 грн), сушіння (на загальну суму ПДВ 3 276 468,27 грн) та застосовування звичайної ціни за період січень 2024 року - травень 2025 року наведено в акті перевірки. 
Таким чином, перевіркою зроблено висновок, що ТОВ «СП «АГРОДІМ» на порушення підпунктів 14.1.71, 14.1.219 пункту 14.1 статті 14, пункту 188.1 статті 188, пункту 185.1 статті 185, пункту 186.2 статті 186, пункту 187.1 статті 187 ПК України занижено суму податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з реалізацією послуг зерноскладу щодо сушіння та зберігання зернових нижче звичайних цін, на загальну суму 9 104 294 грн (в розрізі звітних періодів зазначено в акті перевірки).
ТОВ «СП «АГРОДІМ» не погодилось з наведеними вище висновками податкового органу та направлено свої заперечення на Акт перевірки.
За результатами розгляду заперечень на Акт перевірки Головне управління ДПС у Чернігівській області направило лист про надання відповіді на заперечення від 10.11.2025 вих. №2465/Ж12/25-01-07-02-06, відповідно до якого зроблено висновок, що аргументи, викладені ТОВ «СП «АГРОДІМ», є недостатньо обґрунтованими та не можуть бути враховані під час прийняття податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з цим Акт перевірки залишено без змін, а також прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.11.2025 № 19802/Ж10/25-01-07-00 форми «Р» та № 19803/Ж10/25-01-07-00 форми «В4». 
З метою оскарження вище вказаних податкових повідомлень-рішень від 11.11.2025 № 19802/Ж10/25-01-07-00 форми «Р» та № 19803/Ж10/25-01-07-00 форми «В4» ТОВ «СП «АГРОДІМ» подало до Державної податкової служби України скаргу на податкові повідомлення-рішення від 11.11.2025 № 19802/Ж10/25-01 07-00 форми «Р», № 19803/Ж10/25-01-07-00 форми «В4» прийняті ГУ ДПС у Чернігівській області. 
За результатом розгляду Державна податкова служба України рішенням від 02.12.2025 (вхідний №6666/ С/6 від 08.12.2025 року) частково задовольнила скаргу; скасувала ППР ГУ ДПС у Чернігівській області від 11.11.2025 № 19802/Ж10/25-01-07-00 форми «Р» в частині заниження податку на додану вартість в сумі 2 729 076,00 грн та застосування штрафної санкції у сумі 682 269,00 грн, а в іншій частині зазначене ППР та ППР № 19803/Ж10/25-01-07-00 форми «В4» - залишила без змін.
Вважаючи ці податкові повідомлення-рішення у нескасованій частині протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
База оподаткування є одним з елементів податку, який обов`язково визначається під час його встановлення. 
Відповідно по пункту 23.1 статті 23 ПК України базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання. 
Порядок визначення бази оподаткування податку встановлений статтею 188 ПК України
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 ПК України, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). 
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії. 
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань. 
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку. 
У випадках, передбачених статтею 189 ПК України, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 ПК України. 
Відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання. 
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. 
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. 
Згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/ виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 ПК України). 
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/ послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України. 
Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до ПК України) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК України на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК України на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. 
Згідно з пунктом 123.1 статті 123 ПК України, вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування. 
Відповідно до пункту 123.2 статті 123 ПК України діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування. 
Згідно з пунктом 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених ПК України) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПК України. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Повертаючись до спору, який виник у цій справі, суд констатує, що спірні у цих правовідносинах господарські операції щодо складського зберігання сільськогосподарської продукції, базу оподаткування ПДВ необхідно визначати, ґрунтуючись на договірній вартості такої операції. Водночас база оподаткування у такому випадку не може бути нижчою за звичайні ціни.
Судом встановлено, що між ТОВ «СП «АГРОДІМ» (КОД ЄДРПОУ: 32659577) та ТОВ «СП «АГРОДІМ.» (ЄДРПОУ: 44269128) в період з 2022 по 2024 рік було укладено наступні Договори складського зберігання сільськогосподарської продукції: № 11420210060 від 21.06.2022 , № 10/07/23 від 10.07.2023, № 02/07 від 02.07.2024; 01.10.2024 ТОВ «СП «АГРОДІМ» (КОД ЄДРПОУ: 32659577) укладено Договір № 01/10 складського зберігання сільськогосподарської продукції з СТОВ «ДРУЖБА-НОВА», умовами яких (розділ 6) передбачено, що перелік Послуг, які надаються Зерновим складом, а також їх вартість визначаються в тарифах, що затверджуються виконавчим органом Зернового складу та є Додатком № 1 (ТАРИФИ) до цих Договорів. 
Зміна вартості послуг зернового складу у 2024–2025 роках здійснювалася на підставі додаткових угод до Договорів складського зберігання сільськогосподарської продукції, що є їх невід`ємною частиною.
Суд звертає увагу на те, що у податковому законодавстві сформовано так звану «презумпцію ринкової ціни угоди», відповідно до якої сформована договірними сторонами ціна буде вважатися ринковою, допоки її невідповідність не буде доведено у встановленому порядку.
Так, поняття «звичайна ціна» установлене підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України як ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється звичайна на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу. 
Згідно з підпунктом 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 ПК України ринкова ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати ціна - це на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах. 
Отже, сформульована у підпункті 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України презумпція ринкової ціни угоди може бути спростована особою, яка вважає рівень договірної ціни нижчим за ринковий, і саме ця особа (у спірному випадку - контролюючий орган) має довести невідповідність ціни договору рівню ринкових цін.
Зі свого боку, ринковою ціною може бути: (1) договірна рівню ціна за умови, що правочин відбувся на добровільній основі та обидві сторони є взаємно незалежними; (2) ціна, яка склалася на ринку ідентичних товарів у подібних економічних умовах.
Тому, особа, яка уважає, що платник податків здійснював оформлення господарських операцій щодо складського зберігання сільськогосподарської продукції за цінами, нижчими за рівень ринкових цін, має право довести цю обставину зважаючи на рівень економічних умовах.
При цьому, процедура з`ясування контролюючим органом рівня звичайних цін окремими нормами податкового законодавства не визначена.
Верховний Суд у постанові від 16.12.2019 у справі № 200/12345/18-а зазначив, що у справах, в яких спір стосується визначення бази оподаткування податком на додану вартість з дотриманням вимоги пункту 188.1 статті 188 ПК України щодо звичайних цін як мінімального рівня, якому повинна відповідати база оподаткування, особливо важливе значення має факт доведення реалізації самостійно виготовлених товарів/послуг за цінами, які не відповідають ринковим. Цей факт має доводити особа, яка вважає, що ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, не відповідає ринковим.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 200/14542/19-а, від 17.07.2023 у справі № 640/16890/20, від 03.10.2023 у справі № 300/15635/22.
Також у постанові від 25.05.2023 у справі № 200/465/21-а Верховний Суд висловив позицію про те, що відсутність доказів звернення податкового органу до уповноваженого державного органу про отримання необхідної інформації свідчить про порушення відповідачем визначеної процедури з`ясування рівня звичайних цін. Використання іншої інформації до встановлення відсутності офіційних статистичних даних про рівень цін на окремі товари свідчить про передчасність використання результатів досліджень, використаних податковим органом для визначення звичайної ціни у межах спірних відносин.
Суд зауважує, що з`ясування рівня звичайних (ринкових) цін має здійснюватися із дотриманням визначеної процедури, а необхідна для цього інформація повинна підтверджуватися даними, отриманими від уповноважених державних органів, які здійснюють статистичні спостереження та аналіз відповідного ринку.
Відтак відсутність доказів звернення контролюючого органу до уповноваженого державного органу з метою отримання необхідної інформації щодо рівня звичайних цін свідчить про порушення відповідачем порядку їх з`ясування, що унеможливлює висновок про доведеність невідповідності договірної ціни рівню ринкових у порівнюваних економічних (комерційних) умовах.
Необхідність урахування саме офіційної інформації пояснюється тим, що органи державної влади, які проводять статистичні дослідження та аналіз ринку, можуть надати узагальнену та об`єктивну інформацію щодо середнього рівня цін реалізації відповідних товарів усіма учасниками ринку, що забезпечує перевірюваність висновків контролюючого органу.
Поряд із цим, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.03.2024 у справі № 200/773/20-а підтримав правову позицію про те, що суб`єкти господарювання реалізують продукцію за цінами, самостійно визначеними сторонами договору. Відповідно до тлумачення норм ПК України звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг є ціна, визначена зацікавленими сторонами у цивільно-правовому договорі, яка, своєю чергою, відповідає ринковій ціні (ціні, що склалася на ринку товарів/послуг). Факт доведення реалізації самостійно виготовлених товарів/послуг за цінами, які не відповідають ринковим, покладається на особу, яка вважає, що ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, не відповідає ринковим. Тобто, обов`язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін покладається на контролюючий орган.
В ході перевірки ГУ ДПС у Чернігівській області було направлено запити щодо оптових цін у межах Чернігівської області та на території України за період січень-грудень 2024 року, січень - липень 2025 року по наступній номенклатурі товару, а саме: сушіння кукурудзи, зберігання пшениці 3 класу т-доба, зберігання кукурудзи т-доба, зберігання ріпаку, т-доба, очищення кукурудзи в т%, очищення соняшнику в т%, очищення ріпаку в т% до Державної служби статистики України лист від 19.09.2025 № 4588/5/25-01-07-02-05, Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків лист від 19.09.2025 №455915125-01-07-02-05 та до Головного управління статистики у Чернігівській області від 30.09.2025. Станом на 06.10.2025 відповіді не надійшли.
Також відповідачем використано інформацію про вартість послуг зерноскладів за 2024 рік з https://www.pzcu.gov.ua/wp content/uploads/2020/04/taryfy-2025-2026-mr-zagotivlia-25042025.pdf . 
Тобто, судом встановлено, що відповідачем в Акті перевірки, фактично зроблено висновки, які стали підґрунтям прийняття оспорюваних у цій справі податкових повідомлень-рішень, із використанням ціни за період липень 2024- липень 2025 років як ринкові для операцій укладених за договорами та додатковими угодами до них за період липень 2023-липень 2024 років, тобто співставлялися «сезони» роботи елеватора. Також слід зазначити, що співставлення цін, які застосовуються позивачем при наданні послуг на послуги елеватора відповідач перевіряв з цінами на аналогічні послуги, які надаються АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України».
Суд зазначає, що відповідно до статті 10 Закону України від 21.06.2012 № 5007-VI «Про ціни і ціноутворення» визначено, що суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни. Ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, установлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України. 
Відповідно до статті 11 вказаного Закону вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін. 
Суд погоджується із доводами відповідача, що вданому випадку такі сезони не можуть бути співставними, оскільки в кожному сезоні ціна формується із декількох обставин: наявність пропозиції та попиту; витрати на зберігання, сушіння даної продукції. також великою складовою є вартість валюти, оскільки кожен суб`єкт господарювання прив`язується до курсу валюти, тому Головним управлінням ДПС у Чернігівській області для формування висновків перевірки було використано цінові показники, які є нерелевантними, що суперечить базовим принципам податкового контролю, оскільки суперечить презумпції правомірності рішень платника податків. 
У свою чергу суд звертає увагу й на те, що в Акті перевірки зроблено висновок, що ціни на послуги формувались виходячи з собівартості визначеної на час такої події, тобто в Акті перевірки посадові особи контролюючого органу самі визнають, що послуги зерноскладу надавалися контрагентам на зберігання зерна, яке вже було прийняте на зберігання в попередніх періодах. 
Також слід зазначити, що співставлення цін, які застосовувались позивачем при наданні послуг на послуги елеватора з цінами на аналогічні послуги, які надаються АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», є методологічно некоректним та не відповідає критерію ринкового співставлення, оскільки остання є суб`єктом господарювання зі 100% державною часткою, а її тарифи проходять механізми державного фінансового контролю та погодження з Мінагрополітики та Мінекономіки, що об`єктивно впливає на їх рівень і структуру, тому ціни державної компанії не можуть автоматично вважатися репрезентативним ринковим орієнтиром для суб`єктів приватного сектору економіки, які здійснюють діяльність виключно на комерційних засадах та формують вартість послуг з урахуванням власної собівартості, структури витрат та ризиків. 
Окремо слід наголосити, що контролюючим органом не досліджувалися та не аналізувалися ціни на аналогічні послуги елеватора, які надавалися іншими суб`єктами господарювання приватного права у тому самому регіоні та за той самий період часу. Відсутність такого аналізу свідчить про вибірковість доказової бази, неповноту встановлення фактичних обставин та недотримання принципу всебічності та повноти дослідження обставин справи. 
За усталеною практикою Верховного Суду, саме на контролюючий орган покладається обов`язок доведення невідповідності ціни ринковому рівню. Формальне посилання на показники державного підприємства без належного економічного аналізу, коригування та підтвердження співставності не може вважатися достатнім доказом заниження податкових зобов`язань. У свою чергу ціна є ринково-регульованою, адже її тарифи проходять через систему державного фінансового контролю Міністерства аграрної політики та продовольства України та Міністерства економіки України, що прямо впливає на рівень цін. 
При цьому контролюючим органом не досліджувалися ціни на аналогічні послуги, за аналогічний період часу суб`єктів господарювання приватного права. Окрім того, ГУ ДПС у Чернігівській області не взяло до уваги пояснення позивача щодо того, що у зазначений період попит на послуги зернового складу був обмеженим, що обумовлювало «низький сезон» та те, що ціна була знижена виключно з економічних причин: для забезпечення безперервної роботи Зернового складу, своєчасної виплати заробітної плати працівникам та підтримання ліквідності майна. 
Водночас суд критично ставиться до висновків відповідача про те, що ціна на послуги щодо сушіння та зберігання зерна за період 2024 року січень-липень 2025 року, яка зазначена платником у податкових накладних занижена, так як собівартість реалізованих послуг не зменшилась, а збільшилась на суму орендних платежів за оренду нерухомого майна та обладнання після зміни власника елеватору з ТОВ «СП «Агродім» на ТОВ «Фактор-Агро», ненадаючи оцінки того факту, що відбулось зменшення витрат на амортизацію цього майна. 
Суд враховує, що зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. 
В розрізі питання вартості реалізації послуг зберігання та сушіння, а саме зниження ціни слід зазначити, що згідно із підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) – причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. У той же час, не обов`язково аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитись збитковою, i це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності. 
Із визначеного в ПК України поняття ділової мети випливає , що обов`язковою повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект , тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості. 
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумності економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. I лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. 
Таким чином, при здійсненні платником податку господарської діяльності можливі збиткові операції. Віднесення таких операцій до господарських можливо лише у випадках обґрунтування платником податку економічних причин ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності) укладення угод за ціною нижчою за виробничу собівартість або за ціну придбання товару. 
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.07.2023 у справі № 300/1673/19. 
А отже, враховуючи лише сезонність зниження ціни та відсутність постачання послуг , здійснених за договорами складського зберігання №11420210060 від 21.06.2022, №10/07/23 від 10.07.2023, №02/07 від 02.07.2024, №01/10 від 01.10.2024, на користь непов`язаних осіб, висновки податкового органу про заниження вартості реалізації послуг зберігання та сушіння за цінами нижче звичайної (ринкової) ціни не корелюються з фактичними обставинами справи. Обов`язок доведення того, що ціна договору не відповідає ринковій, покладається виключно на орган ДПС.
В Акті перевірки Відповідач не навів жодних розрахунків або порівняльного аналізу ідентичних послуг у відповідному регіоні за аналогічних умов, за аналогічний період часу. 
Таким чином, висновок Акта перевірки щодо заниження суми податкових зобов`язань податку на додану вартість та зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість є безпідставним, оскільки ціна угоди презюмується. 
Враховуючи вище наведені обставини дії перевіряючих, що є посадовими особами Головного управлінням ДПС у Чернігівській області є протиправними та зумовлюють порушення законних прав та інтересів підприємства, так як суперечать статті 19 Конституції України згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Таким чином, суд дійшов висновку, шо є необґрунтованим та не знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи твердження відповідача про заниження позивачем зобов`язання з ПДВ на загальну суму 9 104 294, 00 грн.
З огляду на викладене, правові підстави для зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість були відсутні, а податкове повідомлення-рішення від 11.11.2025 № 19803/ж10/25-01-07-00 форми «В4», яким зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість та рішення від 04.02.2026 № 1982/ж10/25-01-07-00 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість, є протиправними.
Суд зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.
По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.
Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Згідно частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з наявної у матеріалах справи платіжної інструкції від 16.02.2026 № 54 позивачем під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 33 280, 00 грн.
Враховуючи наведене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений ним судовий збір в розмірі 33 280, 00 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Матеріали справи не містять доказів їх понесення, у тому числі документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), тому на момент розгляду справи суд не здійснює розподіл витрат на правничу допомогу.
Керуючись статтями 2, 139, 77, 227, 241-246, 250-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарського підприємства «Агродім» до Головного управлінням ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Чернігівській області податкові повідомлення-рішення:
від 11.11.2025 № 19803/ж10/25-01-07-00 форми «В4», яким зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість;
від 04.02.2026 № 1982/ж10/25-01-07-00 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарського підприємства «Агродім» судовий збір у розмірі 33 280, 00 грн, сплачений ним відповідно до платіжної інструкції від 16.02.2026 № 54. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Агродім» (місцезнаходження юридичної особи: 16520, Чернігівська область, Ніжинський район, с. Городище, вул. Перемоги, 79; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 32659577).
Відповідач - Головне управління ДПС у Чернігівській області (місцезнаходження юридичної особи: вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 44094124). 

Суддя Марія ДУБІНА