КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року місто Київ № 640/10109/21

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Білоус А.Ю., суддів: Горобцової Я.В., Марича Є.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство соціальної політики України про визнання протиправною та скасування постанови від 08.04.2021 № 325,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 08.04.21 № 325;
- визнати протиправним прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 08.04.21 № 325;
- зобов`язати відповідача утримуватись від прийняття постанов, що суперечать Конституції України та Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (367-XIV від 01.01.99);
- стягнути з відповідача на його користь 250000 гривень у якості компенсації моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є учасником бойових дій та має право на щорічну грошову допомогу до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". На думку позивача, оскаржуваною постановою відповідач порушив Конституцію України та всупереч чинному законодавству, визначив розмір щорічної виплати учасникам бойових дій та інших осіб, що мають пільги відповідно до закону. Позивач вказує на порушення його прав на отримання законного розміру щорічної грошової допомоги внаслідок прийняття оскаржуваної постанови. Позивач вважає, що прийняття постанови КМУ № 325 свідчить про системне порушення відповідачем законодавства, тому необхідно заборонити подібні дії в майбутньому для гарантії дотримання його прав. Позивач стверджує, що протиправна поведінка відповідача (прийняття постанови № 325) завдала йому моральних страждань через порушення права на соціальний захист як учасника бойових дій, що виразилося у неможливості продовження активного громадського життя, витратах часу та зусиль на судовий захист.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2021 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/11534/21.
Законом України від 13.12.2022 №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Згідно з абзацом четвертим п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2825-ІХ, інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа №640/10109/21 передана на розгляд та вирішення Запорізькому окружному адміністративному суду.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/10109/21, поновлено провадження у справі, постановлено провести розгляд справи спочатку за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.03.2025 постановлено повернутися до стадії підготовчого провадження у справі №640/10109/21, передано адміністративну справу №640/10109/21 на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 прийнято до провадження справу №640/10109/21, постановлено здійснити розгляд справи спочатку за правилами загального позовного провадження, встановлено строки для подання заяв по суті та доказів (за потреби).
Відповідачем подано відзив про невизнання позову, в якому зазначено, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Відповідно, оскаржувана постанова видана Урядом з метою визначення механізму використання коштів, передбачених у державному бюджеті та забезпечення державними соціальними гарантіями осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів. Відповідач наполягає, що оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України № 325 від 08.04.2021 прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вимогу позивача про зобов`язання відповідача утримуватись від прийняття постанов, що суперечать Конституції України та Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (367-XIV від 01.01.99) відповідач вважає втручанням у його дискреційні повноваження щодо нормотворчої діяльності, яка здійснюється на підставі та в межах, визначених Конституцією та законами. Відповідач вважає, суд не може регулювати майбутню абстрактну діяльність органу влади. Крім того, відповідач заперечує факт завдання моральної шкоди, вказуючи на відсутність у позивача доказів (медичних довідок, інших документів), що підтверджують моральні страждання та причинно-наслідковий зв`язок між оскаржуваною постановою та цими стражданнями.
У судовому засіданні 27.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі. Представником відповідача подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
У судовому засіданні 24.11.2025 на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи продовжено у письмовому провадженні.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 закрито провадження в адміністративній справі №640/10109/21 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство соціальної політики України, про визнання протиправною та скасування постанови Кабінету Міністрів України № 325 від 08 квітня 2021 року "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою затверджено "Порядок використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань" з додатком до Порядку про розміри виплати у 2021 році разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" .
Суд зазначає, що ухвалою суду від 23.02.2026 провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною та нечинною постанови КМУ № 325 було закрито. З огляду на викладене, в межах даного рішення судом надається правова оцінка виключно залишковій частині вимог, а саме: щодо зобов`язання утриматися від прийняття аналогічних актів у майбутньому та стягнення моральної шкоди. Повторний розгляд вимог, щодо яких провадження закрито, суперечить принципу правової визначеності.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив таке.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується інформацією, зазначеною у посвідченні серії НОМЕР_1 від 13.03.2015.
08.04.2021 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 325 від 08.04.2021 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою затвердив Порядок використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань (далі - Порядок).
Додатком до Порядку визначено розміри виплати у 2021 році разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", яким передбачено, що разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році виплачується учасникам бойових дій в розмірі 1491 гривня.
Не погоджуючись із встановленим оскаржуваною постановою розміром разової грошової допомоги до 5 травня в 2021 році і вважаючи, що встановлений Урядом розмір не відповідає положенням Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та порушує соціальні права на отримання належного розміру разової грошової допомоги, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Позивач просить зобов`язати відповідача утримуватись від прийняття постанов, що суперечать Конституції України та Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (367-XIV від 01.01.99) та стягнути з відповідача на його користь 250000 гривень у якості компенсації моральної шкоди.
Вирішуючи спір, суд виходить з такого. 
1. Щодо вимоги про зобов`язання Кабінету Міністрів України утримуватись від прийняття постанов, що суперечать законодавству суд зазначає таке.
Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.
Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 116 Конституції України Кабінет Міністрів України:
1) забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України;
1-1) забезпечує реалізацію стратегічного курсу держави на набуття повноправного членства України в Європейському Союзі та в Організації Північноатлантичного договору;
2) вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина;
3) забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;
4) розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України;
5) забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону;
6) розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання;
7) здійснює заходи щодо забезпечення обороноздатності і національної безпеки України, громадського порядку, боротьби зі злочинністю;
8) організовує і забезпечує здійснення зовнішньоекономічної діяльності України, митної справи;
9) спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади;
9-1) утворює, реорганізовує та ліквідовує відповідно до закону міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади;
9-2) призначає на посади та звільняє з посад за поданням Прем`єр-міністра України керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України;
10) здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.
У силу частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Відповідно до статті 51 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону. Якщо проект рішення отримав підтримку рівно половини посадового складу Кабінету Міністрів України і за цей проект проголосував Прем`єр-міністр України, рішення вважається прийнятим. Після підписання акта Кабінету Міністрів України внесення до його тексту будь-яких змін, у тому числі виправлення орфографічних і стилістичних помилок, здійснюється в порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.
Ключовим правовим питанням, яке постало перед судом у цій справі після закриття провадження в частині оскарження Постанови № 325, є визначення меж судового контролю за діяльністю суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.
Відповідно до частини другої статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Ключовим є те, що об`єктом перевірки є вже прийняті рішення, вчинені дії чи допущена бездіяльність, а не абстрактна майбутня діяльність. Завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, а не надання орієнтирів для нормотворчості на майбутнє чи встановлення загальних заборон.
Суд не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги, виходячи з наступного.
Позивач, обґрунтовуючи цю вимогу, по суті, просить суд превентивно контролювати нормотворчу діяльність Уряду та встановити загальну заборону на прийняття певних категорій актів у майбутньому.
Однак такий спосіб захисту не відповідає завданням адміністративного судочинства, визначеним ст. 2 КАС України. Судовий контроль за нормативно-правовими актами, визначений ст. 264 КАС України, є наступним (послідуючим). Він здійснюється щодо чинних актів, які вже породжують правові наслідки та можуть порушувати права особи, щодо якої їх застосовано.
Задоволення такої вимоги було б прямим втручанням у дискреційні повноваження Кабінету Міністрів України як вищого органу виконавчої влади, що суперечить принципу поділу влади, закріпленому в ст. 6 Конституції України. Суд не може наперед визначати зміст майбутніх рішень Уряду або забороняти йому реалізовувати свої конституційні функції (ст. 116 Конституції України) з підготовки та прийняття нормативно-правових актів.
Крім того, ця вимога є невизначеною та абстрактною. Вона не містить конкретних ознак актів, прийняття яких позивач просить заборонити. Чинне законодавство не передбачає такого способу захисту, як заборона вчиняти певні дії на майбутнє у сфері нормотворчості.
Водночас суд наголошує, що права позивача, як і будь-якого іншого громадянина, є повністю захищеними існуючим правовим механізмом: у разі прийняття в майбутньому будь-якого нормативно-правового акта, який порушуватиме його права, він має право оскаржити його до суду в порядку ст. 264 КАС України. Саме такий спосіб є ефективним, передбачуваним та таким, що відповідає принципу верховенства права.
Отже, в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.
2. Вирішивши питання щодо вимоги про зобов`язання на майбутнє, суд переходить до аналізу вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Стаття 23 Цивільного кодексу України визначає, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. 
Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого моральна шкода відшкодовується за наявності вини особи, яка її завдала.
Водночас правове регулювання відповідальності держави має спеціальний характер. Відповідно до статті 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. 
Отже, у справах щодо відповідальності держави доведення вини органу влади не є необхідним, однак це не звільняє позивача від обов`язку доведення інших обов`язкових елементів відповідальності.
Такими елементами є:
наявність шкоди;
протиправність поведінки;
причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування факту її заподіяння, характеру та глибини страждань, а також причинно-наслідкового зв`язку між ними та діями відповідача покладається на позивача.
Цей висновок є усталеним у практиці Верховного Суду (постанови від 25.04.2019 у справі № 818/1429/17, від 12.11.2019 у справі № 818/1393/17, від 25.03.2021 у справі № 520/4577/19).
Суд визнає, що рішенням іншого суду у справі № 640/11534/21 було підтверджено протиправність окремих положень постанови КМУ № 325. Однак, ця обставина сама по собі не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.
Для задоволення такої вимоги, відповідно до наведених вище норм, позивач зобов`язаний довести:
факт завдання йому моральних страждань (їх наявність, глибину, характер);
наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями та завданою шкодою.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач обмежився лише загальними фразами про «моральні страждання» та «порушення нормальних життєвих зв`язків», не надавши жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. До матеріалів справи не долучено, зокрема:
довідок з медичних установ про погіршення стану здоров`я;
доказів звернення по психологічну чи психіатричну допомогу;
показань свідків, які б могли підтвердити зміну поведінки чи стану позивача;
будь-яких інших доказів, які б дозволили суду встановити глибину та інтенсивність моральних страждань, а також причинно-наслідковий зв`язок між прийняттям постанови № 325 та цими стражданнями.
Сам по собі факт звернення до суду за захистом порушеного права, як і факт визнання акта протиправним, не доводить наявності моральної шкоди та не є достатньою підставою для її стягнення.
З огляду на недоведеність позивачем факту завдання моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і такою шкодою, у задоволенні цієї позовної вимоги також слід відмовити.
Аналіз викладених правових норм та встановлених обставин справи дозволяє суду дійти таких остаточних висновків.
Вимога про зобов`язання Кабінету Міністрів України утримуватись від прийняття певних категорій постанов є невизначеною, не ґрунтується на законі та є прямим втручанням у дискреційні повноваження органу виконавчої влади, що суперечить принципу поділу влади. Ефективним способом захисту прав позивача, у цьому випадку, є право на оскарження конкретних актів у майбутньому.
Вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки позивачем, усупереч вимогам ст. 77 КАС України, не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання йому моральних страждань та причинно-наслідкового зв`язку між ними та діями відповідача.
Ураховуючи викладене в сукупності, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині, що залишилася після закриття провадження, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.
Керуючись статтями 2-3, 5-15, 72-77, 90, 122, 132, 139, 242-246, 250-251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство соціальної політики України, про зобов`язання утримуватись від прийняття постанов, що суперечать Конституції України та Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (367-XIV від 01.01.99) та стягнення моральної шкоди, - відмовити повністю.
Судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.
Відомості про сторін та інших учасників справи: 
позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );
відповідач - Кабінет Міністрів України (місцезнаходження: 01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2).
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Білоус А.Ю.

Судді Горобцова Я.В.

Марич Є.В.