ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 705/3621/25		
Провадження № 22-ц/821/399/26		
категорія: 310020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2025 року (ухваленого під головуванням судді Душина О.В. в приміщенні  Уманського міськрайонного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 21 листопада 2025 року ) у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину, - 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог 

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину. 
Подана заява мотивована тим, що з 12 грудня 2023 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу.
Сторони мають спільну малолітню доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На даний час подано позов до суду про розірвання шлюбу, оскільки останнім часом подружні відносини сторін зіпсувались.
Відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, тому вона змушена звернутись до суду із даним позовом. 
На підставі наведеного, позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2025 року позов - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи з 18 червня 2025 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. 
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. 
Рішення суду мотивовано тим, що сторони на даний час спільно не проживають, малолітня дитина сторін проживає з позивачем, яка фактично несе витрати на її утримання, відповідач відзив чи заперечення на позов не надав, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі, поданій 15 грудня 2025 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача на користь держави 50% судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та компенсувати за рахунок держави 50% судового збору за подання позовної заяви, звільненого від сплати судових витрат позивача у порядку, встановленому КМ України.
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що копію ухвали про відкриття провадження відповідачем отримано разом із копією оскаржуваного рішення, тому ОСОБА_2 був позбавлений права на подання відзиву на позовну заяву.
Крім того, позивач не повідомила суду, що з нього стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно на утримання доньки від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На час прийняття оскаржуваного рішення вже наявне рішення, яке вступило в законну силу, про розірвання шлюбу.
Внаслідок розірвання шлюбу,зазначає апелянт, він змінив своє основне місце роботи та проживання, отримує заробітну плату у розмірі 20 000,00 грн та зважаючи, що у нього перебуває на утриманні інша неповнолітня дитина, вважає, що не зможе сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Посилаючись на те, що він визнає позов, але був позбавлений можливості зробити це в суді першої інстанції від незалежних від нього обставин, просить застосувати положення ч.ч. 6, 7, 13, ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України щодо компенсації за рахунок держави 50 % судового збору, за звільненого від сплати судових витрат позивача в суді першої інстанції та повернення сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у разі її задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 12 січня 2026 року ОСОБА_1 , вважаючи доводи скаржника непереконливими, а рішення суду законним та обгрунтованим, просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2025 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2023 року.
Сторони мають доньку – ОСОБА_3 . Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 . Її батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що неповнолітня донька зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції урахував, що обов`язок щодо утримання дитини несе кожен із батьків, з`ясував, що дитина сторін проживає із матір`ю та перебуває на її утриманні, обставини справи в частині заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини та дійшов висновку про задоволення таких вимог, а саме у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи стягнення з 18 червня 2025 року.
Визначаючи такий розмір аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є працездатною особою, застосував принцип справедливості, розумності, врахування потреб дитини, можливостей відповідача і колегія суддів вважає такі висновки суду вірними.
Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що поза увагою суду залишилося те, що внаслідок розірвання шлюбу відповідач змінив своє основне місце роботи та проживання, отримує заробітну плату у розмірі 20 000,00 грн, при тому, що на його утриманні перебуває інша неповнолітня дитина, що унеможливлює сплату ним аліментів на користь позивачки у визначеному судом розмірі, оскільки із долучених до апеляційної скарги доказів не вбачається, що у позивача змінилось місце роботи та розмір заробітної плати, навпаки, долучений до апеляційної скарги звіт про здійснення відрахування та виплат ТОВ «Уманьпиво» щодо ОСОБА_2 вбачається, що в період з серпня 2023 року по 30 вересня 2025 року здійснювалось відрахування аліментних платежів із його заробітної плати за вказаний період, і розмір заробітної плати змінювався у сторону збільшення та свідчить про те, що станом на 30 вересня 2025 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Уманьпиво». 
Доказів про зміну місця роботи матеріали справи не містять, а долучений до апеляційної скарги договір оренди житлового приміщення від 01.09.2025 не свідчить про зміну місця роботи, лише свідчить про те, що відповідач орендував житло, але це не є автоматичним підтвердженням переведення чи працевлаштування в іншому місці.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що із відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно на утримання доньки від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є підставою для зменшення розміру аліментів до 1/6 частини у даній справі, відхиляються колегією суддів, оскільки утримання однієї дитини не є автоматичною підставою для зменшення розміру аліментів на іншу дитину, на яку визначений судом розмір аліментів є меншим, ніж який стягується на утримання іншої дитини. 
Крім того, відповідач в подальшому не позбавлений права звернутися до суду з вимогами про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, за наявності для цього передбачених законом підстав з належним їх обґрунтуванням та підтвердженням відповідними доказами.
Також є необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що копію ухвали про відкриття провадження скаржником отримано разом із копією оскаржуваного рішення від батька, у зв`язку із чим він був позбавлений права на подання відзиву на позовну заяву, оскільки вказані доводи не вважаються поважною причиною для поновлення процесуальних строків та обов`язковою підставою для скасування рішення, а отримання копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви повнолітнім членом сім`ї зазвичай вважається належним повідомленням. 
Так, згідно з ч. 3 ст. 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з ним. У такому випадку особа, якій адресовано повістку вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
У матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що 19 серпня 2025 року копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками на 10 аркушах отримано ОСОБА_7 ( а.с. 21). З урахуванням дати прийняття рішення (21 листопада 2025 року), у відповідача було понад три місяці, що є цілком достатнім часом для подання відзиву, доказів та реалізації процесуальних прав. 
Щодо доводів апеляційної скарги в частині визнання ним позову та застосування положення ч.ч. 6, 7, 13, ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України щодо компенсації за рахунок держави 50 % судового збору за звільненого від сплати судових витрат позивача в суді першої інстанції та повернення сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у разі її задоволення, колегія суддів виходить із наступного.
У ч. 1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом частини другої цієї статті слідує, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічні положення зазначені і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»: у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
З огляду на положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору і не сплачувала його при зверненні до суду, то підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору відсутні, а решта 50 відсотків судового збору має бути стягнута з відповідача на користь держави.
Відповідач не скористався правом на подання заяви про визнання позову до початку розгляду справи по суті в суді першої інстанції, а зазначення в апеляційній скарзі на визнання позову, не є обов`язковою підставою для задоволення даної заяви.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь держави судовий збір у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. 
Інші доводи апеляційної скарги були предметом апеляційного перегляду, однак на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення справи по суті не впливають.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до пункту 1 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча   О.В. Карпенко 

Судді:   Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова