ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4394/26 Справа № 175/2366/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Свистунової О.В.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 08 грудня 2025 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання батьківства та зобов`язання вчинити певні дії ,–       
В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року  ОСОБА_1  звернувся до Шевченківського районного суду міста Дніпра з позовом до до ОСОБА_2 , Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання батьківства та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що ОСОБА_2 перебувала певний період у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Однак, знаходячись юридично в шлюбі з ОСОБА_3 , відповідачка почала з 2007 року фактично проживати з ОСОБА_1 , як подружжя.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідачки народилася донька - ОСОБА_4 .
Відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір?ю, а чоловік - батьком дитини.
Оскільки, відповідачка офіційно перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 , тому батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було записано саме ОСОБА_3 , а не позивача.
Надалі шлюб між відповідачкою та ОСОБА_3 було розірвано.
З 17 вересня 2011 року позивач та відповідачка перебувають у зареєстрованому шлюбі.
За період знаходження сторін в шлюбі, у них народилося ще двоє дітей, зокрема: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Весь період часу подружжя та їх діти проживали разом, як одна велика родина в АДРЕСА_1 .
Проте, у зв?язку з початком повномасштабного вторгнення росії на територію України з 24.02.24 року, родині довелося тікати разом з дітьми до інших областей України, оскільки місто, в якому вони проживали, стало окупованою територією на якій велися важкі бої.
У квітні 2022 року під час евакуації родини дружина позивача залишилася чекати іншу евакуаційну групу, оскільки не було можливості евакуюватися всій родині.
Таким чином, позивач і троє його дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були евакуйовані до Дніпропетровської області.
Однак, з квітня 2022 року зв?язок із відповідачкою повністю втрачено. Позивачу відомо від знайомих, що автомобіль, в якому було евакуйовано відповідачку, було розстріляно окупантами.
З квітня 2022 року по цей час позивач разом з дітьми проживає як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 .
Наразі, позивач, як батько трьох неповнолітніх дітей, повністю виконує свої батьківські обов?язки і забезпечує повноцінне утримання та піклування про їхній фізичний, емоційний та духовний розвиток. Позивач приділяє особливу увагу потребам і благополуччю своїх дітей, забезпечуючи їм найкращі умови для зростання та формування.
Зазначав, що відповідно до Звіту про встановлення батьківства ДНК від 13.07.23р. позивач є біологічним батьком ОСОБА_4 , що підтверджується результатом проведеного тесту генетичної експертизи (ДНК), з якого вбачається що ймовірність батьківства ОСОБА_1 у відношенні до дитини ОСОБА_4 становить - 99,99997%.
Однак, для того, щоб позивач був законним представником в будь-якому органі чи установі неповнолітньої ОСОБА_4 , оскільки будь-які відомості та місце знаходження її матері відсутні, тому виникла необхідність звернутися із позовом до суду із даним позовом.
Зазначав, що місцезнаходження відповідачки на території України не відоме, а щодо ОСОБА_3 відомо, що він помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Тому, посилаючись на статті 128, 134 СК України, просив суд визнати його - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; виключити із актового запису про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , №77 від 21.01.2008 року зроблений Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, відомості про батька ОСОБА_3 ; внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , №77 від 21.01.2008 року, зроблений Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, зазначивши в графі «батько» - «громадянин України – ОСОБА_1 », який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », по батькові з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » та видати повторно свідоцтво про народження з урахуванням проведених змін (а.с.43-48).
Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 08 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.
Учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_9 народилася ОСОБА_4 , батьками якої записано ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , актовий запис № 77 вчинений Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції 21.01.2008 року (а.с.16).
ІНФОРМАЦІЯ_10 народився ОСОБА_5 , батьками якого записано ОСОБА_1 та ОСОБА_11 (а.с.17).
17.09.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб, дружина в шлюбі змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с.15).
ІНФОРМАЦІЯ_11 у подружжя ОСОБА_8 народився син - ОСОБА_6 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.18).
З 04.02.2022 року позивач разом з дітьми: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 проживають як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.19-22).
Згідно Звіту про встановлення батьківства ДНК від 13.07.2023, виконаного лабораторією Edneavor DNA Товариства з обмеженою відповідальністю «МГУ 2000», ОСОБА_1 не може бути виключений як біологічний батько дитини ОСОБА_4 , ймовірність встановлення батьківства дорівнює 99,99997% (а.с.23-25).
ІНФОРМАЦІЯ_12 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.26).
Згідно довідки Служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 16/11-2 від 29.01.2024, ОСОБА_1 проживає на території с. Новоолександрівка з квітня 2022 року. Разом з батьком проживає троє його дітей: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , та біологічна донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_15 . Їх мати залишилась на окупованій території, зв`язок з нею перервався влітку 2023 року. Згідно актів обстеження за 2022-2023 роки мати з дітьми не проживала з початку 2022 року, як внутрішньо переміщена особа у електронному журналі реєстрації звернень на території Новоолександрівської сільської ради не зареєстрована, виплати на дітей підкріплені під батьком.  ОСОБА_1 зробив тест генетичної експертизи, що підтверджує те, що він є батьком дитини - ОСОБА_4 . Батько дитини, який записаний у свідоцтві про народження помер. 08.04.2022 наказом Служби у справах дітей № ТВ-07 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була тимчасово влаштована у родину її біологічного батька ОСОБА_1 . Враховуюче вищезазначене, батько ОСОБА_1 є єдиним годувальником, у якого на утриманні знаходиться троє дітей (а.с.27).
Згідно довідки № 9 від 31.01.2024, довідки № 10 від 01.02.2024, довідки № 61 від 31.08.2023 Лисичанської гімназії № 25 Сєвєродонецького району Луганської області, діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 навчаються в цій гімназії та є здобувачами загально середньої освіти (а.с.28-30).
Згідно характеристик дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з Лисичанської гімназії № 25 Сєвєродонецького району Луганської області, діти характеризуються позитивно, батьком створені дітям належні умови для навчання дітей (а.с.31-33).
Відповідно до ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Відповідно до ч.1 ст.133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.
Відповідно до ч.2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Статтею 126 СК України встановлено визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.
Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Статтею 128 СК України встановлено підстави для визнання батьківства за рішенням суду.
Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Відповідно до ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Позовна заява про визнання батьківства подана позивачем на підставі статті 128 Сімейного кодексу України, якою передбачена можливість визнання батьківства за рішенням суду, зокрема, за позовом особи, яка вважає себе батьком дитини. Але такий позов відповідно до ч. 4 ст. 128 СК України може бути подано виключно, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу, тобто при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі.
У даному ж випадку запис про батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Книзі реєстрації народжень було вчинено не відповідно до ч.1 ст.135 СК України, а відповідно до ч.1 ст.133 СК України, оскільки дитина народилася у жінки, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .
Тому правові підстави для визнання судом батьківства позивача щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно ст.128 СК України відсутні.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»).
Застосування судом цього принципу полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19; від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21 та інших.
Судом встановлено, що в даній правовій ситуації вбачається спір про батьківство, що регулюється статтею 129 СК України.
Так, згідно ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.
За змістом ст. ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (див. рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» («Kautzor v. Germany», заява № 23338/09), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» («Ahrens v. Germany», заява № 45071/09, § 74)). Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи (див. рішення ЄСПЛ від 18 травня 2006 року у справі «Ружанські проти Польщі» («Rozanski v. Poland», заява № 55339/00, § 78). На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадах, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорувавши при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (див. рішення ЄСПЛ від 12 лютого 2013 року у справі «Кріштіан Барнабас Тот проти Угорщини» («Krasztian Barnabas Tot v. Hungary», заява № 48494/06, § 33-38)) (§ 24 Рішення). 
На підтвердження батьківства позивачем було надано Звіт про встановлення батьківства ДНК від 13.07.2023, виконаний лабораторією Edneavor DNA Товариства з обмеженою відповідальністю «МГУ 2000», згідно якого ймовірність батьківства ОСОБА_1 щодо дитини ОСОБА_4 дорівнює 99,99997%. 
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). 
Також, на підставі цього звіту була надана і довідка Служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в якій, зокрема, зазначено, що з ОСОБА_1 проживає його біологічна донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово встановлював, що усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення (див. рішення у справі «Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), від 06 липня 2010 року, параграф 135)). 
Принцип найкращих інтересів дитини не можна тлумачити як такий, що може створити перешкоди у з`ясуванні генетичного походження, а навпаки має гарантувати передбачення правових інструментів встановлення достовірних даних, оскільки захист інтересів дитини завжди здійснюється судом у кожній конкретній справі. 
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що «СК України не визначає будь-яких особливостей предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності . Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи». 
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, наявних доказів біологічного батьківства ОСОБА_1 , підтверджених результатами ДНК-експертизи з високим ступенем ймовірності, фактичного проживання дитини разом із ним протягом усього її життя, здійснення ним повного утримання та виховання дитини, вчинення дій спрямованих на забезпечення майбутнього дитини, а також відсутності матері та втрати зв`язку з нею, колегія суддів дійшла висновку, що визнання батьківства відповідатиме найкращим інтересам дитини, оскільки забезпечить дитині правову визначеність її походження, стабільність сімейних відносин, належний рівень утримання, виховання та захисту її прав, а також узгоджується з фактичними сімейними обставинами, в яких дитина вже тривалий час проживає та розвивається.
Крім того, колегія суддів враховує, що ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_4 виповнилось 18 років, і за відсутності документально підтверджених відомостей про будь-кого з її біологічних батьків вона позбавлена можливості в порядку чинного законодавства оформити паспорт громадянина України, оскільки для цього необхідні дані одного з батьків.

Водночас встановлено, що ОСОБА_3 , зазначений у свідоцтві про народження батьком ОСОБА_12 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, а з біологічною матір`ю ОСОБА_2 зв`язок втрачено у зв`язку з її перебуванням на тимчасово окупованій території, та її місцезнаходження невідоме. 

За таких обставин єдиною можливістю належного оформлення ідентифікаційних документів ОСОБА_4 , у тому числі паспорта громадянина України, є встановлення у судовому порядку факту біологічного батьківства ОСОБА_1 , що у подальшому дасть змогу звернутися до органів ДМС для оформлення відповідних документів. 

Крім того, з огляду на необхідність подальшого вступу до закладу вищої освіти, відсутність належно оформлених ідентифікаційних документів фактично унеможливлює реалізацію її права на освіту, що додатково підтверджує необхідність судового захисту та встановлення відповідного юридичного факту. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання батьківства та виключення відомостей про ОСОБА_3 з актового запису про народження дитини як батька, оскільки позивач доклав усіх можливих зусиль для доведення походження саме від нього дитини, дитина з дня народження проживає саме з ним та саме його знає як єдиного батька. 
При цьому, суд враховує, що спірні правовідносини зачіпають права та інтересами дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосуються досить делікатної сфери суспільних відносин й пов`язані із особистим та сімейним життям сторін. Право дитини на отримання важливої інформації стосовно свого походження захищається положеннями Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Таке право за жодних обставин не може бути обмежене, як й право позивача доводити своє батьківство стосовно дитини у передбачений законодавством спосіб.
Статтею 134 СК України передбачено внесення змін до актового запису про народження на підставі рішення суду у разі визнання батьківства.
Відповідно до підпункту 2.16.4 пункту 2.16 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року за №96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Враховуючи вищезазначене, до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно внести зміни, зазначивши батьком дитини позивача, а також змінити прізвище та по батькові дитини.
Що стосується строку позовної давності колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

ВП ВС у своїй постанові від 2 липня 2019 року у справі № 753/10895/15-ц зазначила:

“10. 19 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «М. Т. проти України» («M.T. v. Ukraine», заява № 950/17) (далі також – Рішення) щодо порушення у цій справі Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція).

11. ЄСПЛ вказав, що у цій справі проблема стосується не дій держави, а неналежності захисту національними судами приватного життя позивача у спорі між приватними особами (§ 23 Рішення).
11.1. Суди визнали, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання батьківства поза межами встановленого законодавством строку, та згідно з нормами законодавства мали повноваження поновити цей строк за наявності вагомих підстав.
11.2. Клопочучи про поновлення строку, позивач наполягав, що він пропустив його з поважних причин, оскільки, доки йому не перешкоджали у регулярному спілкуванні з дитиною, не хотів порушувати її сімейне становище, оскільки в неї був законний батько. Позивач втрутився лише тоді, коли дізнався про рішення матері виїхати з країни разом з дитиною.
11.3. Незважаючи на складну фактичну ситуацію дитини (наявність ймовірного біологічного батька, законного батька та вітчима), її фактичні стосунки з цими трьома чоловіками залишилися абсолютно непроаналізованими. А питання про те, чи було в найкращих інтересах дитини поновити позивачеві позовну давність, не було розглянуте. Отже, за таких обставин не було проведено жодного аналізу для забезпечення балансу між інтересами дитини та позивача щодо встановлення його батьківства (§ 25 Рішення), а суди апеляційної та касаційної інстанцій не забезпечили поваги до приватного життя позивача, на яке він має право відповідно до статті 8 Конвенції (§ 26 Рішення).
12. З огляду на висновки за статтею 8 Конвенції ЄСПЛ зазначив, що немає необхідності розглядати скаргу щодо стверджуваного порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (§ 29 Рішення).
13. Згідно зі статтею 41 Конвенції ЄСПЛ зобов`язав Україну впродовж трьох місяців сплатити позивачу 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) євро та додатково суму будь-якого податку, що може нараховуватись, в якості відшкодування моральної шкоди, й 1 500 (одну тисячу п`ятсот) євро і додатково суму будь-якого податку, що може нараховуватись, в якості компенсації судових та інших витрат, які мають бути конвертовані у національну валюту за курсом на день здійснення платежу.”
Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).
Частиною 5 статті 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Відповідно до ч. 2 ст. 129 Сімейного кодексу України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.
Так, 22 квітня 2026 року у судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач зазначив, що донька проживала саме з ним з часу її народження і в нього не було навіть сумніву, що при її реєстрації його не було записано батьком, він завжди вважав, що саме його записано батьком дитини у актовому записі про народження дитини. Вони завжди проживали однією сім”єю. І навіть до укладення шлюбу з дружиною у них народилась у 2009 році друга дитина, та вже у 2014 році народився ще син. Діти навчались і навчаються в одному навчальному закладі. Однак про те, що він не записаний батьком ОСОБА_13 , позивач дізнався лише у грудні 2023 року, коли вже оформлював в м. Дніпро довідки ВПО.
Зазначені обставини позивач також виклав у письмовій заяві, яку було долучено до матеріалів справи. 
Таким чином, про порушення свого права позивач дізнався лише у грудні 2023 року, а із позовною заявою про визнання батьківства звернувся до суду у лютому 2024 року, тобто у межах річного строку позовної давності.
Отже, підстави для відмови у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності відсутні. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.
З урахуванням вказаних обставин та вищенаведених норм права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволення, а рішення суду скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 08 грудня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання батьківства та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Виключити із актового запису про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , №77 від 21.01.2008 року, вчинений Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, відомості про батька ОСОБА_3 .
Внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , №77 від 21.01.2008 року, вчинений Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, зазначивши в графі «батько» - «громадянин України – ОСОБА_1 », який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », по батькові з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 22 квітня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко