РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця

24 квітня 2026 р.  Справа № 120/11898/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішення ГУ ПФ України в Миколаївській області №025750012469 від 23.07.2025 року про відмову в призначенні їй пенсії.
Ухвалою суду від 27.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області позов не визнав, в обґрунтування своєї позиції зазначив, що рішенням від 23.07.2025 №025750012469 позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю підтвердженого стажу роботи із шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2. 
Вказав, що пільговий стаж не підтверджений належними документами, зокрема відсутні відомості про атестацію робочих місць за період роботи з 01.01.1995 по 17.01.2000.
Таким чином, на думку відповідача, підстав для задоволення позову немає.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області також подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову. Позиція відповідача зводиться до того, що докази про стаж, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2 у ОСОБА_1 відсутній.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.
З матеріалів справи вбачається, що 14.07.2025 ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою щодо переведення на пенсію за віком на пільгових умовах.
За принципом екстериторіальності заяву позивача розглядав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
За результатом розгляду документів, доданих до заяви, рішенням №025750012469 від 23.07.2025 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах відмовлено.
Зазначено, що страховий стаж позивача становить 38 роки 9 місяців 10 днів.
Стаж роботи за Списком №2 відсутній.
До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 01.01.1995 по 17.01.2000 згідно з довідкою від 07.05.2025 №10/34-44 оскільки за результатами проведення перевірок не підтверджено пільговий стаж.
Вважаючи свої права порушеними оскаржуваним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).
Так, статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з частиною 1статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими та важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення віку 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років для жінок, з яких не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
З аналізу вищенаведеного можливо зробити висновок, що для призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" необхідним є: 1) наявність страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах; 2) віднесення професії до списку робіт із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад; 3) досягнення віку 55 років.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є встановлення факту перебування особи на посаді та виконання нею робіт зі шкідливими і важкими умовами праці, а також документальне підтвердження відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
У даному адміністративному спорі відповідач піддав сумніву наявність пільгового стажу ОСОБА_1 в частині періоду роботи в Хмільницькому РВЕЗ "Хмільникрайтелеком", який у 1998 році реорганізовано у Центр зв`язку №9 Вінницької дирекції УДВЕЗ "Укртелеком" з 01.01.1995 по 17.01.2000, оскільки надані позивачем документи не підтверджують право на пільгове пенсійне забезпечення у встановленому законом порядку, зокрема відсутні належні докази проведення атестації робочих місць за умовами праці та відповідні переліки робочих місць, виробництв, професій і посад, що дають право на пільги і компенсації. Надані заявницею накази від 29.11.1993 №66, від 13.12.1997 №84, від 25.03.1999 №75, на переконання пенсійного органу, не містять необхідних відомостей щодо підтвердження права саме за займаною посадою на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до вимог законодавства.
Надаючи правову оцінку цим аргументам відповідача, суд зазначає наступне.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637).
Так, згідно пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 позивач з 21.07.1987 прийнята телефоністом ІІІ класу міжнародного телефонного зв`язку Хмільницького районного вузла зв`язку ;
31.12.1994 у зв`язку з реорганізацією звільнена по переводу у РВЕЗ "Хмільникрайтелеком";
з 01.07.1995 прийнята по переводу телефоністом ІІІ кл. міжміського телефонного зв`язку;
з 01.07.1998 РВЕЗ "Хмільникрайтелеком" реорганізовано у Центр зв`язку №9 Вінницької дирекції УДВЕЗ "Укртелеком";
з 18.01.2000 переведена оператором електрозв`язку 2 класу.
Наказом міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посаді показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).
Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 затверджено списки виробництв, цехів, професій, робота в яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.
Вказаною постановою визначено, що до Списку №2 віднесено професію: Телефоністи міжміських телефонних станцій, переговорних пунктів з цілодобовою дією і міських телефонних станцій з кількістю від 300 номерів і більше.
Постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення» визначено, що професію телефоніста міжміського зв`язку, що постійно працюють з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських, замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією віднесено до Списку № 2 (розділ ХХІХ «Зв`язок», код професії 23100000-19093).
Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» визначено, що професію Телефоністи міжміського телефонного зв`язку, що постійно працюють з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських, замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією віднесено до Списку № 2 ( розділ ХХІХ «Зв`язок», код професії 23100000-19093).
Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №10-34-44 від 07.05.2025, що видана Вінницькою філією АТ "УКРТЕЛЕКОМ" судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день за професією (посадою) телефоніста міжміської телефонної станції, що постійно працюють з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських, замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією на підприємствах зв`язку правонаступником яких є Вінницька філія ТА "УКРТЕЛЕКОМ" згідно облікових документів:
особова картка 1-2, наказ Хмільницького районного вузла електрозв`язку «Хмільникрайтелеком" від 02.01.1995 р. №1, наказ Хмільницького районного вузла зв`язку від 29.11.1993 р. №66 «Про затвердження переліку робочих місць, професій і посад, працівникам яких підтверджене право на пільги і компенсації », наказ Хмільницького районного вузла електрозв`язку «Хмільникрайтелеком” від 13.12.1997 р. № 84 «Про затвердження переліку робочих місць, професій і посад, працівникам яких підтверджене право на пільги і компенсації», наказ Центру електрозв`язку № 9 Вінницької дирекції УДПЕЗ "Укртелеком" від 25.03.1999 р. №75 « Про затвердження переліку робочих місць, професій і посад, працівникам яких підтверджене право на пільги і компенсації», Перелік робочих місць, професій і посад, працівникам яких підтверджене право на пільги і компенсації в ЦЕЗ №9 від 24.03.1999 р., наказ Центра електрозв`язку № 9 № 6 від 17.01.2000 р. про переведення, наказ Хмільницького районного ВУЗЛА електрозв`язку «Хмільникрайтелеком” від 19.11.1997 р. № 87.
Додатково зазначено, що за період роботи з 01.01.1995 р. по 17.01.2000 р. перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 20.11.1997 р. по 17.01.2000 р. (наказ №87 від 19.11.1997 р.), у відпустці без збереження заробітної плати не перебувала, працювала повний робочий день, інших робіт не виконувала, атестація проводилась 3 рази : в 1993 р., в 1997 р., в 1999 р. При перейменуванні підприємства умови праці робочих місць за результатами проведених атестацій не змінилися, проведені атестації вважати дійсними.
Вказано, що робоче місце атестоване по Списку №2 розділ XXIX підрозділ «Зв`язок» код КП 23100000-19093 підстава Постанови Кабінету України від 26.01.1991 року № 10 зі змінами, внесеними відповідно з Постановою Кабінету Міністрів №497 від 23.07.1991 р., №591 від 09.08.1991 р.
Суд критично оцінює доводи відповідача щодо недостатності наданих доказів , а саме довідки та наказів від 29.11.1993 №66, від 13.12.1997 №84, від 25.03.1999 №75 для підтвердження права позивача на пільгове пенсійне забезпечення.
Так, твердження відповідача про відсутність підтвердження зайнятості позивача повний робочий день у шкідливих умовах праці, невизначеність місця виконання робіт та відсутність доказів роботи з мікротелефонною гарнітурою спростовуються довідкою №10/34-44 , яка була предметом дослідження пенсійного органу та записами у трудовій книжці. 
Зазначеною довідкою прямо підтверджено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день на посадах, передбачених Списком №2, та виконувала роботи з надання послуг міжміського телефонного зв`язку з постійним використанням мікротелефонної гарнітури на відповідних комутаторах і переговорних пунктах з цілодобовим режимом роботи.
Поряд із цим, суд виходить з того, що саме трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності у ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи, зокрема довідки, уточнюючі характер роботи.
У постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист.
Таким чином, оскільки в трудовій книжці позивача наявна інформація про роботу на посадах передбачених Списком № 2 в спірний період, а саме телефоністки міжміського зв`язку 2 та 3 класу, підстав для відмови в зарахуванні до пільгового стажу даних періодів роботи немає.
Крім того, аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, є перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що передбачені Списком №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією, атестація робочого місця.
Відповідно до п. 4 Порядку №422 відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Верховним Судом у зразковій справі №520/15025/16-а (постанова від 19.02.2020) викладений правовий висновок, відповідно до якого непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
З огляду на це, визначальною ознакою є саме факт роботи на посадах із шкідливими і важкими умовами праці, що передбачені у Списку №2, характер такої роботи, які дають підстави для призначення пільгової пенсії.
Отже, особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації її робочого місця.
За наведених підстав суд приходить до висновку про необґрунтованість прийнятого рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 23.07.2025 №025750012469 про відмову в призначення пенсії та наявність підстав для його скасування.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Виходячи з принципу "належного врядування", суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.
Суд зазначає, що Кодексом адміністративного судочинства України визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.
За результатами розгляду цієї справи судом встановлено, що територіальний орган Пенсійного фонду неналежно розглянув заяву позивача від 14.07.2025 про призначення пільгової пенсії за віком та прийняв передчасне рішення №025750012469 від 23.07.2025.
Водночас, суд звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні відповідачем надано оцінку виключно періоду роботи позивача з 01.01.1995 по 17.01.2000, тоді як інші періоди, на врахуванні яких наполягає позивач (з 21.07.1987 по 31.12.1994 та з 18.01.2000 по 17.01.2010), предметом дослідження з боку відповідача не були, оскільки останнім не надано оцінки таким періодам.
За таких обставин вимога зобов`язального характеру може стосуватися лише того періоду, щодо якого відповідачем вже здійснено відповідну оцінку, тобто періоду з 01.01.1995 по 17.01.2000.
Разом з тим, з урахуванням того, що визначення та обчислення пільгового стажу належить до повноважень органу Пенсійного фонду України, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідній частині, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
При цьому, суд звертає увагу відповідача про недопустимість відмови позивачу в зарахуванні відповідних періодів роботи позивача до її пільгового стажу з аналогічних підстав, які вказані в рішенні №025750012469 від 23.07.2025 та визнані судом необґрунтованими.
Щодо позовних вимог про зобов`язання саме ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати до стажу періоди роботи позивача, то суд враховує, що сам по собі факт перебування позивача на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області, а також звернення із заявою про призначення пенсії саме до цього органу, не свідчить про виникнення у нього обов`язку щодо зарахування стажу та призначення пенсії.
Такий обов`язок покладається на орган Пенсійного фонду, уповноважений на прийняття рішення за результатами розгляду заяви відповідно до принципу екстериторіальності, визначеного законодавством.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.
30.03.2021 набрала чинності постанова Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України" (далі - Постанова правління № 25-1). Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу IV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про таке:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (пункт 4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.
Таким чином відповідачем у справах, у яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання призначення пенсії на пільгових умовах, є саме ГУ ПФУ в Миколаївській області, яке за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивача та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії.
ГУ ПФУ у Вінницькій області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.
Така позиція суду ґрунтується на правовому підході, висловленому Верховним Судом у постановах від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 у справі № 240/16372/23, а також у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 у справі №120/8483/25.
Таким чином, позовна вимога про зобов`язання саме ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 14.07.2025, зарахувавши до її стажу відповідні періоди роботи має покладатись на визначений за принципом екстериторіальності орган, який виніс оскаржуване рішення, а саме на іншого відповідача у цій справі - ГУ ПФУ в Миколаївській області.
Тому з метою поновлення порушених прав позивача та належного способу захисту, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 23.07.2025 №025750012469 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 01.01.1995 по 17.01.2000 та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 14.07.2025, з урахуванням висновків суду.
Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень частини 3 статті 139 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 73 - 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 23.07.2025 №025750012469 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 01.01.1995 по 17.01.2000 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 14.07.2025, з урахуванням висновків суду в даному рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 645,97 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 )
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, Вінницька область, 21005, код ЄДРПОУ: 13322403)
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, код ЄДРПОУ: 13844159) 

Суддя  Чернюк Алла Юріївна