Справа № 533/153/26
Провадження № 2/533/227/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді - Козир В.П.,
за участю:
секретаря судового засідання - Заворотної К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

23 лютого 2026 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» через підсистему «Електронний суд» звернувся до Козельщинського районного зі позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 22033000113370 від 22.02.2019 у розмірі 19641,78 гривень.

Також позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати (судовий збір - 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу- 3500,00 грн), розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача та, у випадку неявки в судове засідання відповідача, - ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Процесуальні дії та рішення у справі

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, призначено судовий розгляд справи на 06 квітня 2026 року (а.с. 83-84).

ТОВ «Цикл Фінанс», належним чином повідомлене про дату та місце судового розгляду справи. 

Відповідач ОСОБА_1 , у розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлений про дату та місце судового розгляду справи ( а.с. 89-90). Заяв, клопотань, відзив на позовну заяву у порядку, встановленому ст. 191 ЦПК України, та у строки, встановлені в ухвалі суду, не надав. 

У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачем суд розглянув справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України.

Аргументи сторін

Позиція позивача (а.с. 3-18)

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.02.2019 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 22033000113370.

Відповідно до кредитного договору, який складається зі публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб в АТ «Банк Кредит Дніпро» (далі -УДБО), що розміщений на офіційному вебсайті банку: https://creditdnepr.com.ua/, та індивідуальної частини, якою є цей кредитний договір, що разом становлять єдиний кредитний договір, банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти (далі - кредит) у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому договором. 

Кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій (зняття коштів з рахунку, платежі з рахунку тощо) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком клієнта, що відкритий в банку (далі - рахунок). Операції використання ліміту кредитної лінії можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (далі - картка).

У зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином зобов`язання 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 15/12/21, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 22033000113370 перейшло до ТОВ «Цикл Фінанс».

Відповідно до договору факторингу сума боргу перед новим кредитором - ТОВ «Цикл Фінанс» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 19641,78 грн, із яких:
- заборгованість по тілу кредиту - 6630,03 грн;
- заборгованість по відсотках - 8236,35 грн;
- заборгованість по комісії - 4775,40 грн.

ТОВ «Цикл Фінанс» вживалися заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення вимоги про погашення кредитної заборгованості на адресу відповідача.

При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на статтю 55 Конституції України, статті 16, 204,512-514, 516, 526, 625, 1048, 1049, 1054, 1082 Цивільного кодексу України, статті 14, 19, 175, 211, 263, 272, 276, 274 ЦПК України, статтю 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статті 9, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та правові висновки Верховного Суду України у справі № 6-979цс15 (постанова від 23 вересня 2015 року), у справі № 561/77/19 (постанова від 16 грудня 2020 року), у справі № 911/3142/19 (постанова від 18 березня 2021 року), у справі № 800/547/17 (постанова від 25 квітня 2018 року), у справі № 913/879/17 (постанова від 27 листопада 2019 року), у справі № 10/249-10/19 (постанова від 21 травня 2020 року), у справі № 24/260-23/52-б (постанова від 15 червня 2020 року).

Позиція відповідача

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, будь-яких заперечень на позов суду не надав, власну позицію щодо предмета спору не висловив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

22.02.2019 між первісним кредитором Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем ОСОБА_1 (за договором - клієнт) укладено кредитний договір № 22033000113370, який підписано власноручним підписом відповідача (а.с. 9 на звороті).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору за цим договором банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором рамках і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором у повному обсязі.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору за цим договором банк надає клієнту грошові кошти (кредит) на таких умовах: сума кредиту - 6632,56 грн; строк кредитування 12 місяців; кінцева дата повернення кредиту - 22 лютого 2020 року; цільове призначення - на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту 6,00 % від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у такому розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних; на прострочену заборгованість за кредитом 56,00 % річних. 

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору банк формує графік платежів, який викладено у розділі 4 цього договору, зі зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та інше.

Згідно з п. 1.4 кредитного договору кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта, відкритий в АТ «Банк Кредит Дніпро». Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок клієнта. Якщо сума кредиту не зарахована на рахунок протягом 7 операційних днів з дати укладення договору, цей договір уважається неукладеним. 

У п. 1.5 кредитного договору зазначено, що клієнт, у порядку договірного списання, на підставі ст. 1071 Цивільного кодексу України та ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» доручає банку у дату видачі кредиту здійснити перерахування з рахунку клієнта на користь страховика ПАТ «УАСК АСКА-Життя» суму страхового платежу у розмірі 1755,68 грн, за весь період страхування згідно з договором страхування № ВР-22033000113370 від 22 лютого 2019 року.

Відповідно до п 2.1 кредитного договору платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів, далі - обов`язковий платіж. 

Згідно з п. 2.2 кредитного договору дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначені у графіку платежів, який викладений у розділі 4 цього кредитного договору…

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами цього кредитного договору та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Розділ 4 кредитного договору містить графік платежів/розрахунок орієнтовної загальної вартості кредиту для клієнта та орієнтованої реальної річної процентної ставки за цим договором та визначає, зокрема: дати платежів; кількість днів у розрахунковому періоді; види та суми платежів за кредитним договором тощо. 

З цього ж графіку платежів вбачається, що при належному виконанні кредитного договору загальна вартість кредиту становила б 11407,98 грн, яка мала складатися зі: суми кредиту за договором - 6632,56 грн; процентів за користування кредитом - 0,02 грн; платежів за обслуговування кредитної заборгованості - 4775,40 грн та інших послуг банку - 1755,68 грн.

У розділі 7 «Реквізити та підписи сторін» договору зазначено прізвище, ім`я, по батькові клієнта (відповідача) « ОСОБА_1 », ідентифікаційний номер відповідача ( НОМЕР_1 ); відомості про паспорт; адреса реєстрації: село Ганнівка, Козельщинський район, Полтавська область, 39132; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ; телефон: НОМЕР_2 .

Договір містить підпис зі сторони ОСОБА_1 

22.02.2019 відповідачем укладено договір добровільного страхування життя за програмою № ВР-22033000113370, відповідно до якого: розмір страхового внеску становить 1755,68 грн (а.с. 10).

У паспорті споживчого «Кредит готівкою, Мікро (3-6)» (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), який було підписано ОСОБА_1 : зазначено основні умови кредитування, які є аналогічними тим, що викладені у кредитному договорі. Дата надання інформації - 22.02.2019, інформація зберігає чинність до 30 днів (а.с. 11).

З рішення щодо надання кредиту від 22.02.2019 вбачається, що ОСОБА_1 погоджено кредит з максимальною сумою 6632,56 грн; цільове використання - споживчі цілі; процентна ставка - 0,001 %; комісія - 6,00 %; строк договору - 12 місяців (а.с.11 на звороті-12).

Факт руху грошових коштів по банківському рахунку відповідача підтверджено випискою по особовому рахунку відповідача за період з 22.02.2019 по 14.12.2021 (а.с.17-49). З виписки по особовому рахунку встановлено, що 22.02.2019 відбулося зарахування коштів на рахунок відповідача у сумі 6632,56 грн з призначенням платежу «надання кредитних коштів згідно кредитного договору № 22033000113370 від 22.02.2019» (а.с. 17).

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що сума заборгованості відповідача станом на 14.12.2021 за кредитним договором № 22033000113370 від 22.02.2019 становить 19641,78 грн, та складається зі заборгованості по тілу кредиту - 6630,03 гривень; заборгованості за процентами - 8236,35 грн; заборгованості за комісією - 4775,40 грн (а.с. 14-16).

З цього ж розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом відбувалося за період з 22.02.2019 по 14.12.2021.

15.12.2021 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (надалі - клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (надалі - фактор) укладено договір факторингу №15/12/21 (а.с. 50-59).

Відповідно до п. 1.1 договору факторингу на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до гл. 73 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості).

Згідно з п. 6.1 договору факторингу у відповідності до умов цього договору клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості…

Відповідно до п. 6.2.1 договору факторингу за цим договором клієнт передає, а фактор приймає права вимоги у розмірі портфеля заборгованості.

Згідно з п. 6.2.2 договору факторингу права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання акту приймання-передачі прав вимог (додаток № 3), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей.

Перехід права вимоги відбувається шляхом підписання акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до додатку № 3 до даного договору в день підписання договору та набрання ним чинності.

Відповідно до акту приймання-передачі права вимоги за договором факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 АТ «Кредит Банк Дніпро» передало, а ТОВ «Цикл Фінанс» прийняло права грошових вимог станом на дату підписання сторонами договору згідно з реєстром боржників та додатку 1 до цього акту на суму…..станом на дату підписання сторонами цього договору (а.с. 57).

Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників від 15.12.2021 до договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 АТ «Кредит Банк Дніпро» передало, а ТОВ «Цикл Фінанс» прийняло права реєстр боржників від 15 грудня 2021 року … Кількість боржників 8179… (а.с. 59).

Згідно з копією платіжної інструкції від 15.12.2021 № 3251 ТОВ «Фінансова компанія «Цикл Фінанс» здійснило перерахування коштів АТ «Кредит Банк Дніпро» відповідно до договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 (а.с. 58).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 22.02.2019 № 22033000113370 у загальній сумі 19641,78 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 6630,03 гривень; заборгованість по відсотках - 8236,35 грн; заборгованість за комісією - 4775,40 грн (а.с. 60).

21.07.2025 позивачем було повідомлено відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь позивача, про наявність заборгованості та її розмір, з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором за реквізитами, наведеними у вимозі (а.с. 61).

Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду 

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (станом на дату укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України (ЦКУ) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦКУ).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин - у період нарахування процентів кредиторами з 01.03.2020 по 14.12.2021) було передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Карантин, установлений постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями), діяв на території України з 12.03.2020 до 30 червня 2023 року.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» звільняв споживача від відповідальності за прострочення зобов`язань за кредитним договором на період дії карантину.

Станом на дату розгляду даної справи судом п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачає таке:

«У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем».

Тобто у період з 01.03.2020 по 23.01.2024 споживач звільняється законом від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення за кредитним договором. Будь-які платежі, нараховані у вказаний період за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за кредитним договором підлягають списанню кредитодавцем.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Також виписка банку згідно з Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

Такі висновки зробив Верховний суд у справі № 200/5647/18 (постанова від 16.09.2020) та у справі № 760/7792/14-ц (постанова від 28.10.2020).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦКУ).

Відповідно до ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За ст. 518 ЦКУ боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

22.02.2019 між Акціонерним товариством «Кредит Банк Дніпро» (первісний кредитор) та відповідачем ОСОБА_1 було укладено у простій письмовій формі кредитний договір № 22033000113370, який містить підписи сторін, у тому числі й відповідача.

З виписки за договором та зі розрахунку заборгованості, наданих позивачем, вбачається, що відповідач отримав кредит та частково погасив заборгованість за договором. Проте у повному обсязі та у строки, встановлені кредитним договором, кредит не повернув.

Відповідачем не спростовано факт укладення кредитного договору та отримання ним кредитних коштів.

Доказів повернення відповідачем у повному обсязі кредитних коштів матеріали справи не містять.

Отже суд уважає, що сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6630,03 грн є обґрунтованою та підставною. Така сума основної заборгованості (тіло кредиту) за кредитним договором не перевищує загальну суму кредиту, визначену у п. 1.2 кредитного договору, та право вимагати від відповідача саме таку суму заборгованості за тілом кредитом як складову загальної заборгованості набув позивач за договором факторингу.

Відповідає й умовам договору кредиту розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування у сумі 4775,40 грн. Саме такий розмір комісії за весь період кредитування визначений графіком платежів.

Факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором, у тому числі право вимоги, що могло виникнути у майбутньому, суд також уважає доведеним належними та достатніми доказами (договором факторингу, актом прийму-передачі реєстру прав вимог, реєстром прав вимог, меморіальним ордером).

Здійснюючи перевірку розрахунку заборгованості за договором, здійсненого позивачем, суд висновує таке.

З дослідженого судом розрахунку заборгованості вбачається, що загальна заборгованість відповідача за період з 22.02.2019 по 14.12.2021 становить 19641,78 грн та складається зі: заборгованості по основній сумі кредиту - 6630,03 грн; заборгованості за процентами - 8236,35 грн; комісії - 4775,40 грн.

З цього ж розрахунку вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом відбувалося за період з 22.02.2019 по 14.12.2021, у тому числі за період з 01.03.2020 по 14.12.2021 - 6644,05 грн (8236,35 - 1592,30 = 6644,05)

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором».

Крім того ВП ВС у п. 122-128 цієї постанови роз`яснила таке:

«122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору.
125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови).
126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови).
127. Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів.
128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).»

У даній справі, що вирішувалася судом, чітко та недвозначно вбачається, що умови кредитного договору передбачають нарахування процентів як плати за правомірне користування кредитом 12 місяців та як міри відповідальності після настання строку погашення кредиту. Тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Про таке свідчать і відповідні положення договору. 

Положеннями ст. 625 ЦК України обґрунтував й свої позовні вимоги позивач у частині нарахування процентів за кредитом. 

Суд уважає, що розрахунок заборгованості у частині нарахування процентів за договором кредиту не у повній мірі відповідає вимогам закону, та уважає, що положення пункту 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній у період нарахування процентів за спірним договором) цілком застосовні й до даного спору.

У період нарахування процентів за користування кредитом була розпочата та не завершена дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Закон України «Про споживче кредитування» звільняв споживача від відповідальності за прострочення зобов`язань за кредитним договором, у тому числі за кредитним договором про споживчий кредит, договором позики на період дії карантину.

Тлумачення пункту 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
- у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину
- у договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
- у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) у тому числі, але не виключно, неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Законодавець на рівні акту цивільного законодавстві передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити проценти за неправомірне користування позикою, кредитом. Такий обов`язок припиняється без його виконання.

Отже, суд уважає, що відповідач на підставі п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільнявся від відповідальності перед первісним кредитором, а відповідно й перед позивачем як правонаступником, за прострочення виконання зобов`язань за договором кредиту; звільнявся від обов`язків сплачувати кредитодавцю проценти за понадстрокове користування кредитними коштами в період з 01.03.2020.

Отже, за кредитним договором сума процентів 6644,05 грн нарахована за період з 01.03.2020 по 14.12.2021 нарахована первісним кредитором та пред`явлена до стягнення позивачем неправомірно. Така сума процентів, нарахована на прострочену заборгованість поза межами строку кредитного договору, підлягала списанню кредитодавцем, а обов`язок відповідача по сплаті процентів, нарахованих за понадстрокове користування кредитом, припинився без його виконання. Відповідно, у задоволенні вимог у цій частині суд відмовляє за безпідставністю.

Підсумовуючи все викладене вище суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідача суми заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 12997,73 грн (6630,03 грн (тіло кредиту) + 1592,30 грн (% за правомірне користування кредитом) + 4775,40 грн (комісія)). У задоволенні решти позовних вимог 6644,05 грн (% за понадстрокове користування кредитом на підставі ст. 625 ЦКУ) суд відмовляє за безпідставністю.

Розподіл судових витрат

Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 2662,40 грн (а.с. 1, 2).

З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (66,17 % від ціни позову), суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 1761,71 грн (2662,40 х 66,17 % = 1761,71).

Крім того позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3500,00 грн, на підтвердження яких надав відповідні докази.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Такі висновки зробив Верховний Суд у справі № 922/449/21.

Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази (копії): 
1) договір про надання правової допомоги від 25 серпня 2025 року № 43453613/1, укладений між адвокатом Гулієвою Сабіною Агавердіївною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (клієнт) (а.с. 62-64), відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги. Загальна вартість послуг складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження) згідно зі тарифною сіткою, вказаною у п. 4.8 даного договору, а також гонорар, який зазначений у п. 4.9 даного договору (п. 4.1); оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання клієнтом рахунку (п. 4.2); у разі прийняття судом по матеріалах позовної зави позитивного рішення, клієнт зобов`язується сплатити гонорар на користь адвоката у розмірі 6000 гривень. Оплата здійснюється в гривневому еквіваленті, відповідно до місцевого курсу на дату укладення цього договору та у порядку, передбаченому розділом 4 цього договору (п. 4.9); 
2) додаткову угоду № 22033000113370 до договору № 43453613/1 про надання правової допомоги від 25 серпня 2025 року, відповідно до якої сторони розширили розділ «1. Предмет договору» та доповнили новим пунктом такого змісту: «1.2. Адвокат зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 …..», та доповнити розділ «4. Порядок здійснення розрахунків» договору новим пунктом такого змісту: «3а здійснення представництва та захист інтересів клієнта в суді у справі про стягнення кредитної заборгованості та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги, пов`язаних з розглядом даної справи, відповідно до умов цього договору клієнт виплачує адвокату гонорар, у порядку та строки за погодженням сторін. Виплата гонорару здійснюється на умовах попередньої оплати (авансування) та/або, що підтверджується підписаним сторонами відповідним актом про надання професійної правничої допомоги, складеним та підписаним сторонами на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом» (а.с. 65); 
3) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (а.с.66);
4) акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 26.01.2026 (а.с. 67), відповідно до якого вартість правничої допомоги складає 3500,00 грн, яка складається зі: правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Цикл Фінанс» - 0,5 години - 500,00 грн; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, - 2 години - 2500,00 грн; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - 1 година - 500,00 грн.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Позивачем надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу, у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; договір про надання правничої допомоги; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги тощо. Такі докази завчасно були направлені відповідачу.

Відповідач клопотання про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги не заявляв.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково (66,17 % від загального розміру позовних вимог), то керуючись ч. 1, ч. 2 ст. 141, 137 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені позивачем, на оплату правничої допомоги у сумі 2315,95 грн (3500,00 х 66,17 % = 2315,95).

Керуючись статтями 12, 15, 76-81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, нормами матеріального права та висновками Верховного Суду, наведеними у мотивувальній частині рішення, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути зі  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 22.02.2019 № 22033000113370 у загальному розмірі  12997 гривень 73 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог на суму 6644 гривні 05 копійок - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» судовий збір у сумі 1761 гривню 71 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» витрати на правничу допомогу у сумі 2315 гривень 95 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, місто Київ, 04112; ідентифікаційний код 43453613, адреса електронної пошти: ccl.fn@i.ua). 

Відповідач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено та підписано суддею 06.04.2026 без проголошення.

Суддя В.П. Козир