ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"09" лютого 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/3986/25	

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,
при секретарі судового засідання Чолак Ю. В.,
розглянувши справу
за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, місто Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г; код ЄДРПОУ 00032129) в особі філії - Херсонського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (73003, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Європейська, буд. 26; код ЄДРПОУ ВП 02766367)
до відповідачів:
1) Фізичної особи-підприємця Федоренка Арсена Олеговича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),
2) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 )
про стягнення 248 652,20 грн;
представники сторін:
від позивача - Насиров Р. Р. (в режимі відеоконференції),
від відповідача-1 - не з`явився,
від відповідача-2 - не з`явився,
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Херсонського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - позивач, Банк) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Федоренка Арсена Олеговича (далі - відповідач-1, Підприємець), ОСОБА_1 (далі - відповідач-2), в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Кредитним договором № 119.10-10/349 від 29.01.2021 у розмірі 248 652,20 грн, що складається з: простроченої заборгованості за основним боргом - 161 888,86 грн; простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом - 86 763,34 грн.
В обґрунтування позову Банк посилається на неналежне виконання відповідачем-1, як позичальником, зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за Кредитним договором № 119.10-10/349 від 29.01.2021, а також на укладення з відповідачем-2, як поручителем, Договору поруки № П-867 від 29.01.2021 на забезпечення виконання відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним договором.
Ухвалою від 06.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/3986/25, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.11.2025, запропоновано відповідачу-1 та відповідачу-2 у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзиви на позовну заяву.
31.10.2025 до суду надійшла заява представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка того ж дня була задоволена ухвалою суду.
Протокольною ухвалою від 05.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.12.2025.
В подальшому, з метою належного повідомлення відповідачів про розгляд даної справи, судове засідання неодноразово відкладалося та було призначено на 09.02.2026.
Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, явку представників не забезпечили, правом на подання відзиву не скористалися, в той час як про розгляд справи були повідомлені належним чином.
Ухвалу про відкриття провадження у справі від 06.10.2025 та ухвали від 05.11.2025, 05.12.2025 та 13.01.2026, постановлені в порядку ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, суд надсилав відповідачу-1 за адресою його реєстрації як фізичної особи-підприємця, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - АДРЕСА_1 . Відповідач-2 повідомлялася про розгляд справи шляхом надсилання ухвал суду на адресу її реєстрації - АДРЕСА_2 .
Втім судова кореспонденція поверталася до суду з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою".
Згідно з ч.ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Суд зауважує, що, виходячи зі змісту диспозитивних положень пунктів 1-5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення може бути не лише день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (тобто день фактичного отримання рішення), а й день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 903/237/23).
За таких обставин, відповідачі вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.
Суд також вжив додаткових заходів для повідомлення відповідачів про розгляд даної справи, здійснивши публікацію з інформацією щодо ухвали про відкриття провадження у справі на офіційному сайті Господарського суду Одеської області за посиланням: "https://od.arbitr.gov.ua/sud5017/gromadyanam/call/1893225/".
Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки.
Частиною 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відтак, враховуючи те, що відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву та водночас були належним чином повідомлені про розгляд даної справи, суд виснував про можливість її розгляду за наявними доказами.
09.02.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.
29.01.2021 між Банком та Підприємцем (позичальником) було укладено Кредитний договір № 119.10-10/349 (далі - Договір; а.с. 33-39), згідно з п. 2.1. якого Банк зобов`язується надати на умовах цього Договору, а позичальник зобов`язується отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим Договором строки кредит у розмірі, визначеному в ст. 3 цього Договору, та сплатити проценти за користування кредитом, комісійні винагороди та інші платежі в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
У Договорі сторони узгодили такі основні умови кредитування:
- сума та валюта кредиту: 245 000,00 грн;
- строк кредитування: кредит видається одноразово з остаточним терміном повернення не пізніше 28.01.2024;
- забезпечення зобов`язань позичальника: порука поручителя;
- процентна ставка: фіксована, нараховується та сплачується в розмірі 27,0 процентів річних;
- комісійна винагорода: 1% від суми кредиту в день укладення Договору;
- цільове призначення кредиту: придбання основних засобів.
Підпунктом 3.4.5. п. 3.4. Договору передбачено, що проценти нараховуються щомісячно методом факт/факт на основну суму боргу за строк правомірного користування основною сумою боргу, до якого включається день видачі кредиту та перебіг якого припиняється:
1) у випадку своєчасного погашення основної суми боргу - в день фактичного погашення основної суми боргу (повернення кредиту) і такий день до розрахунку процентів не включається;
2) у випадку прострочення погашення основної суми боргу - у визначений згідно з умовами цього Договору останній день, коли основна сума боргу могла бути погашена без порушення встановленого цим Договором строку/терміну, і такий день до розрахунку процентів включається.
При нарахуванні процентів день видачі кредиту приймається до розрахунку як один повний день користування кредитом.
Якщо умовами цього Договору встановлено зобов`язання позичальника повернути частину основної суми боргу, то щодо неї строк правомірного користування, за який нараховуються проценти, обчислюється аналогічно до викладеного вище.
Згідно пп. 3.4.6. п. 3.4. Договору нараховані за період з дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по день погашення позичальником кредиту (або його частини) проценти сплачуються позичальником не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а в разі розірвання цього Договору або настання остаточного терміну повернення кредиту - одночасно з погашенням всієї основної суми боргу.
Відповідно до п. 3.10. Договору позичальник здійснює повернення кредиту та проводить сплату процентів за користування ним відповідно до графіку платежів, який є додатком 2 до Договору (а.с. 40), та у випадках, визначених Договором, підлягає корегуванню банком.
На підтвердження надання Підприємцю кредитних коштів позивач надав банківську виписку по рахунку НОМЕР_3 за період з 29.01.2021 по 08.09.2025 (а.с. 15-16).
Згідно цієї виписки Банк 29.01.2021 перерахував на рахунок Підприємця кредитні кошти у розмірі 245 000,00 грн.
29.01.2021 між Банком та відповідачем-2, як поручителем, було укладено Договір поруки № П-867 (далі - Договір поруки), згідно з п. 2.1. якого поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язується перед Банком відповідати солідарно з Підприємцем за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов Кредитного договору.
11.08.2025 Банк надіслав Підприємцю повідомлення про необхідність погашення простроченої заборгованості з пропозицією про добровільне врегулювання (а.с. 53).
Того ж дня повідомлення аналогічного змісту Банк направив поручителю (а.с. 57).
У матеріалах справи наявний розрахунок спірної заборгованості (а.с. 12-14).
Предметом позову є вимога Банку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за Кредитним договором у загальному розмірі 248 652,20 грн, що складається з: простроченої заборгованості за основним боргом - 161 888,86 грн; простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом - 86 763,34 грн.
Здійснюючи аналіз обґрунтованості заявлених позовних вимог, господарський суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України “Про банки і банківську діяльність” відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Відповідно до ст. 2 Закону України “Про банки і банківську діяльність” банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (“Позика”), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, укладений між Банком та Підприємцем Кредитний договір є підставою для виникнення у сторін за цим договором відповідних зобов`язань відповідно до ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України і, згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання його сторонами.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Так, згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. 
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
При цьому, за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
В ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, якою визначені загальні умови забезпечення виконання зобов`язання, передбачено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Так, в силу приписів ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 
З аналізу вимог частини першої статті 554 Цивільного кодексу України у поєднанні з вимогами, передбаченими частиною першою статті 542 та статтею 543 цього Кодексу, слідує, що між боржником та поручителем існує солідарний обов`язок, установлений законом, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
За ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписами ч. 1 ст. 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 18.01.2021 по справі № 915/646/18.
Господарський суд під час вирішення даного спору встановив, що 29.01.2021 між Банком та Підприємцем укладено Кредитний договір, згідно з умовами якого Підприємцю було надано кредит у сумі 245 000,00 грн на придбання основних засобів, з фіксованою процентною ставкою, яка на момент укладення Кредитного договору становила 27% річних, з остаточним терміном погашення - не пізніше 28.01.2024.
Банк зі свого боку належним чином виконав умови Кредитного договору, надавши Підприємцю кредитні кошти у розмірі 245 000,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою.
Слід зазначити, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц).
З огляду на це виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором (див. подібний висновок, викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2021 у справі № 712/4821/16-ц).
Натомість відповідач-1 виконував свої зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів, нарахованих на умовах Кредитного договору, неналежним чином, про що свідчить розрахунок заборгованості, який узгоджується з представленими позивачем банківськими виписками.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у матеріалах справи докази в порядку ст. 79, 86 ГПК України, у зв`язку з порушенням відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним договором, що виявилось у несвоєчасному поверненні кредитних коштів всупереч узгодженому сторонами графіку платежів, з урахуванням настання остаточного терміну повернення кредиту 28.01.2024, а також з огляду на забезпечення зобов`язань відповідача-1 порукою відповідача-2, позовні вимоги Банку про солідарне стягнення з відповідачів 161 888,86 грн простроченої заборгованості за кредитом та 86 763,34 грн простроченої заборгованості за процентами підлягають задоволенню.
На підставі ч. 1 ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачів, по 1 864,89 грн на кожного.
Керуючись ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 126, 129, 175, 231, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути солідарно з Фізичної особи-підприємця Федоренка Арсена Олеговича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, місто Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г; код ЄДРПОУ 00032129) в особі філії - Херсонського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (73003, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Європейська, буд. 26; код ЄДРПОУ ВП 02766367) 161 888,86 грн простроченої заборгованості за кредитом, 86 763,34 грн простроченої заборгованості за процентами.
3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Федоренка Арсена Олеговича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, місто Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г; код ЄДРПОУ 00032129) в особі філії - Херсонського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (73003, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Європейська, буд. 26; код ЄДРПОУ ВП 02766367) 1 864,89 грн витрат зі сплати судового збору.
4. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, місто Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г; код ЄДРПОУ 00032129) в особі філії - Херсонського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (73003, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Європейська, буд. 26; код ЄДРПОУ ВП 02766367) 1 864,89 грн витрат зі сплати судового збору.
5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 09 лютого 2026 р. Повне рішення складено та підписано 19 лютого 2026 р.

Суддя Р.В. Волков