ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1042/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Мачульського В.В., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду у Запорізькій області (далі – ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №033050012808 від 18.12.2025 щодо відмови у поновлені виплати пенсії, та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплату пенсії з 15.09.2025.
Позов обґрунтований тим, що позивач є громадянкою України та пенсіонером, перебувала на обліку в Автономній Республіці Крим та отримувала пенсію по інвалідності, яка була призначена з 13.08.1995 довічно. Однак з 2015 року у зв`язку з анексією АР Крим росією, позивачу була припинена виплата пенсії. Позивач переїхала проживати у м. Ковель Волинської області і є вимушено переміщеною особою (ВПО), взятою на облік 15.09.2025. На звернення позивача, щодо поновлення виплати пенсії ГУ ПФУ в Запорізькій області рішенням від 18.12.2025 відмовило позивачу в поновленні виплати пенсії посилаючись на те, що до заяву про виплату пенсії надається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта і не отримують пенсію від органів пенсійного забезпечення російської федерації. Зазначає, що в поданій заяві від 11.12.2025 про поновлення пенсійної виплати нею зазначалось про не отримання пенсії з росії, а посилання пенсійного органу на неможливість витребування пенсійної справи з території, які тимчасово не контролюються українською владою не є підставою для відмови в поновленні виплати пенсії. Вважаючи прийняте рішення протиправним, тому звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 2 частини першої статті 262 КАС України.
У відзиві на позовну заяву від 13.02.2026 відповідач позовних вимог не визнає та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не подано заяву в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта і не отримання пенсії від органів пенсійного забезпечення росії. Зазначає, що орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації. Відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованого територією внаслідок збройної агресії російської федерації визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та м. Севастополя. Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (зі змінами), затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. У період дії правового режиму воєнного стану в органів Пенсійного фонду України відсутні повноваження щодо отримання документів, необхідних для поновлення виплати пенсії особам, які отримували пенсійні виплати на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя. Отже, органи Пенсійного фонду України позбавлені можливості здійснити до органів Пенсійного фонду російської федерації запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації. 
Просив суд залучити до участі у справі як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, оскільки позивач перебуває на обліку в даному управлінні та обов`язок виплати пенсії покладається на територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у даному випадку на ГУ ПФУ у Волинській області, відтак рішення у справі може вплинути на його права, свободи, інтереси або обов`язки, тому є підстави для залучення його у якості співвідповідача.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 в задоволенні вищевказаного клопотання відмовлено.
Інших заяв чи клопотань по суті справи на адресу суду від учасників справи не надходило.
Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України. З 13.08.1995 перебувала на пенсійному обліку в Автономній Республіці Крим та отримувала пенсію по інвалідності ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 13.08.1995.
Відповідно до довідки №755-5003811003 від 15.09.20225 вбачається, що ОСОБА_1 взята на облік, як внутрішньо переміщена особа, що фактично проживає в м. Ковель Волинської області.
Позивач 11.12.2025 звернулась з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відновлення виплати пенсії.
За принципом екстериторіальності заява та додані до неї документи передані до ГУ ПФУ в Запорізькій області для вирішення питання про виплату пенсії. 
Так, 18.12.2025 ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення №033050012808 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з неподанням заяви про відсутність громадянства держави-окупанта і не отримання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, оскільки органи Пенсійного фонду України позбавлені можливості здійснити до органів Пенсійного фонду російської федерації запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації. Таким чином, позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за поновленням пенсії згідно з Порядком №22-1.
Вважаючи вищевказане рішення протиправним та таким, що порушує її право на належне забезпечення, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд керується і виходить з такого.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.
Згідно з частиною 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
У Рішенні Конституційного Суду №25-рп/2009 від 07.10.2009 зазначено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.10.2020 у справі № 540/450/19 зазначив, що обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим.
Отже, право особи на отримання пенсійних виплат у належному розмірі не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати повноваження щодо перевірки обґрунтованості їх видачі чи прийнятих рішень на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.
Згідно з частиною 3 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Як вже зазначалось судом, позивач є внутрішньо переміщеною особою. Матеріали справи не містять рішення уповноваженого органу Пенсійного фонду України про припинення виплати пенсії позивачеві з підстав, передбачених статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005, днем звернення за перерахунком пенсії, поновленням виплати пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.
Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 від 25.11.2005 передбачений перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, в якому такий документ як атестат про припинення пенсії відсутній.
Згідно з підпунктом 9 пункту 2.1 Порядку № 22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації).
Орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувач пенсії.
З заяви позивача від 11.12.2025 про поновлення виплати пенсії вбачається, що нею зазначено, що пенсії в рф вона отримувала по 31.08.2025.
Пунктом 4.12 Порядку № 22-1 від 25.11.2005 передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що саме на орган уповноважений на призначення пенсії покладається обов`язок у разі переїзду пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці направити запит про витребування пенсійної справи до відповідного органу, який здійснював призначення пенсії за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера.
Суд зауважує, що позивач є громадянкою України та з 13.08.1995 отримує пенсію ао інвалідності, яка призначена відповідно до законодавства України, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 13.08.1995.
Позиція Пенсійного органу суперечить принципу верховенства права, оскільки обов`язок щодо витребування пенсійної справи позивача з органу Пенсійного фонду України за попереднім місцем проживання (реєстрації) покладається саме на орган, що здійснює призначення або поновлення пенсії. Позбавлення можливості направити запит не може розглядатися як правомірна підстава для відмови у поновленні пенсійних виплат.
Право на поновлення пенсії не залежить від таких обставин, як припинення дипломатичних відносин між державами, а також відсутність або неможливість витребування пенсійної справи чи отримання атестату про припинення виплати пенсії.
Суд вважає, що позивач, як громадянка України, має право на отримання пенсії, призначеної їй відповідно до законодавства України, за місцем своєї фактичної реєстрації або проживання. 
Така позиція узгоджується із висновками Верховному Суду, викладеними в постанові від 22.09.2021 у справі №308/3864/17, відповідно до яких відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення про відмову в поновленні пенсійної виплати в порядку статті 77 КАС України, а тому позов підлягає задоволенню частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №033050012808 від 18.12.2025 щодо відмови у поновлені виплати пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області поновити виплату пенсії позивачу з 11.12.2025 (з дня звернення позивача з відповідною заявою до пенсійного органу).
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до частини статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 1331,20 грн., що підтверджується квитанцією від 21.01.2026.
Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1331,20 грн.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області (69057, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158 б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №033050012808 від 18.12.2025 про відмову ОСОБА_1 у поновленні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , з 11.12.2025.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1331,20 грн (тисячу триста тридцять одну гривню двадцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий
Суддя В.В. Мачульський