ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року	Львів	Справа № 344/22639/25 пров. № А/857/12476/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Затолочного В.С.,
суддів: Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,
з участю секретаря судового засідання Загреви М. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року у справі № 344/22639/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейської 2 взводу 2 роти Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Департаменту Патрульної поліції України про скасування постанови (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Татаріновою О.А. у м. Івано-Франківську у відкритому судовому засіданні), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до поліцейської 2 взводу 2 роти Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області (далі - відповідач 1), Департаменту Патрульної поліції України (далі – відповідач 2, ДПП) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4395086 від 31.03.2025 року.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року адміністративний позов задоволено.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 6247902 від 29.11.2025 р., щодо ОСОБА_1 за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), а провадження по справі закрито.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач 2, оскільки вважає його необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що наданими суду відеодоказами повністю підтверджується вчинене позивачем адміністративне правопорушення, який дійсно допустив порушення Правила дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі – ПДР), а постанова про адміністративне правопорушення є обґрунтованою та законною.
Позивач та відповідач 1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Враховуючи положення статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи.
Згідно частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 29.11.2025 року поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної капралом поліції Дейсак Ю.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6247902, з якої вбачається, що 29.11.2025 о 16:02:26 в м. Івано-Франківську, перехрестя вул. Шевченка-Надрічна, 223 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом TESLA MODEL Y н.з. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив пункт 8.7.3 «ґ» ПДР – порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналі, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.
Як вбачається із пункту 7 зазначеної постанови, до постанови додається: відео з відео реєстратора службового транспортного засобу з камери 474129.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що З дослідженого в судовому засіданні відеозапису, наданого відповідачем до відзиву, вбачається, що автомобіль білого кольору здійснює проїзд перехрестя вулиць. Даний відеофайл не містить інформації про виїзд автомобіля під керуванням позивача на регульоване перехрестя на жовтий сигнал світлофора.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як визначено статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Частиною другою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як передбачено пунктом 8.1 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Згідно з пунктом 8.7 ПДР світлофори, призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, Х-подібні.
Пункт 8.7.3 ПДР визначає значення сигналів світлофора.
Зокрема, підпунктом ґ пункту 8.7.3 ПДР встановлено, що жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
Пунктом 8.11 ПДР передбачено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу світлофора або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.
Пунктом 12.1 ПДР встановлено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Оцінюючи надані відповідачем докази, а саме відеозапис з автомобільного відеореєстратора працівників поліції, апеляційний суд встановив, що таким не підтверджено проїзд позивачем на жовтий сигнал світлофора. 
Суд першої інстанції вірно зазначив, що відеозапис здійснено із реєстратора службового транспортного засобу, який знаходився на світлофорному об`єкті по вул. Шевченка, с. Вовчинець, тоді як автомобіль, який зафіксований на відеозаписі, здійснює рух по вул. Надрічній, м. Івано-Франківськ. Відповідно, не встановлено, на який саме сигнал світлофора рухався позивач.
Також, досліджуючи вказаний відеозапис, колегія суддів зазначає, що якщо позивач і дійсно проїхав на жовтий сигнал світлофора (що на вказаному відеозаписі не відображено), дії позивача щодо такого проїзду відповідають вимогам пункту 8.11 ПДР України, оскільки позивач не міг у цей момент зупинити транспортний засіб, не вдаючись до екстреного гальмування, миттєва зупинка транспортного засобу могла б створити перешкоду для інших учасників дорожнього руху на перехресті, оскільки задля зупинки транспортного засобу позивач міг вдатися до екстреного гальмування.
Крім того, циклограми світлофорного об`єкта, яка підтверджує послідовність та тривалість фаз світлофорного регулювання на даному перехресті відповідачем не надано.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання про те, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції у справі, що розглядається, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку встановленим обставинам, правильно застосував норми матеріального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року у справі № 344/22639/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк