ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року	Львів	Справа № 300/7382/24 пров. № А/857/24948/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Пліша М.А., 
за участю секретаря судового засідання – Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року (головуючий суддя Шумей М.В., м. Івано-Франківськ) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Імекстрейд" до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :
ТОВ "Крок-Імекстрейд" звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.09.2024 №079935/0705.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
В обгрунтування апеляційних вимог вказує на нереальність здійснення господарських операцій (фактичного придбання гірчиці білої урожаю 2023 р. на загальну суму 6567680 грн. від ПП «Агро-Експрес- Сервіс» для ТОВ "Крок-Імекстрейд" за червень 2024р.). Наголошує, що ТОВ "Крок-Імекстрейд" безпідставно відображено в бухгалтерському обліку операції, які фактично не відбулися, а лише відображені у первинних документах по взаємовідносинах із ПП "Агро-Експрес-Сервіс". Вважає, що господарські операції для визначення витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку. Зазначає, що позивачем не було надано обґрунтувань та доказів реального отримання товарів (послуг) від контрагента, не доведено прояву в необхідному обсязі розумної обережності при укладенні договору зі спірними контрагентами.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив щодо її задоволення та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримав апеляційну скаргу. 
Представник позивача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, проаналізувавши письмові докази, які є в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції і визнається сторонами, ТОВ "Крок-Імекстрейд" пройшло процедуру державної реєстрації 25.12.1998, перебуває на обліку в органі податкової служби, зареєстроване платником ПДВ. Основний вид економічної діяльності платника податків є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Імекстрейд" з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. по деклараціях з податку на додану вартість за червень 2024 року з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків, за результатами якої 29.08.2024 складено акт №15353/09-19-07-05/30017830.
Контролюючим органом за результатами контрольного заходу зроблено висновок про завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на загальну суму 1094613 грн., в тому числі за червень 2024 року в сумі 1094613 грн.
Під сумнів контролюючий орган ставить господарські операції позивача із ПП "Агро-Експрес-Сервіс" у зв`язку із неможливістю здійснення цим платником податку господарських операцій в урахуванням обсягу основних засобів, наявністю кримінального провадження за ознаками фіктивності щодо здійснення фінансових операцій тощо.
18.09.2024 контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення №019935/0705 на загальну суму 547307,00 грн, в тому числі, сума бюджетного відшкодування - 1094613 грн., штрафні (фінансові) санкції - 547307 грн.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення таким, що не ґрунтується на вимогах закону, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 року (далі – ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Як визначено п. 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно ч. 1 і 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у цій нормі.
Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).
Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Водночас, cам факт наявності у позивача податкової накладної та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Для податкового обліку значення має саме факт поставки (надання послуг) тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.
У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватися первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).
Фактичною підставою для висновків контролюючого органу про зазначені вище порушення слугували висновки контролюючого органу про безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту сум за господарськими операціями з вказаним вище контрагентом, які, на думку контролюючого органу, не відбулися з підстав відсутності реального характеру господарських операцій. 
До таких висновків відповідач дійшов на підставі наявності негативної інформації відносно контрагента позивача, наявності кримінального провадження щодо контрагента, відсутності у контрагента позивача необхідних для здійснення господарської діяльності основних фондів, виробничих та трудових ресурсів тощо.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору №09/24 та додаткової угоди від 03.06.2024 ТОВ "Крок-Імекстрейд" придбало у ПП "Агро-Експрес-Сервіс" сільськогосподарську продукцію, а саме, гірчицю білу урожаю 2023 року в кількості 203,04 тон.
На підставі договору №10/24 та додаткової угоди від 11.06.2024 позивач придбав у цього ж контрагента сільськогосподарську продукцію, а саме гірчицю білу урожаю 2023 року в кількості 203,040 тони.
При проведенні перевірки позивачем було надано вищевказані договори та всі первинні бухгалтерські документи щодо їх виконання та походження товару, що скаржник визнає у апеляційній скарзі, стверджуючи про надання вказаних договорів, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, посвідчень про якість зерна та інших документів.
Згідно вказаних договорів загальна кількість товару поставляється продавцем покупцю на умовах FCA (франко-перевізник) склад продавця (Інкотермс-2010). Місцем здачі-приймання товару є склад продавця – с.Башарівка, Дубенський район, Рівненська область. Продавець зобов`язаний власними силами та за свій рахунок завантажити товар на транспорт покупця.
Оплата товару проведена в безготівковій формі, що підтверджується платіжними інструкціями.
Відповідно у ПП "Агро-Експрес-Сервіс" виникло зобов`язання з оформлення та подання на реєстрацію податкових накладних за фактом проданої продукції.
Ця господарська операція була об`єктом оподаткування податком на додану вартість. Контрагентом позивача складено податкові накладні №10303 від 03.06.2024 на суму ПДВ 266 666,666 грн., №10402 від 04.06.2024 на суму ПДВ 158 108,666 грн., №10402 від 04.06.2024 на суму ПДВ 158 106,666 грн., №10503 від 05.06.2024 на суму ПДВ 116 666,666 грн., №10402 від 04.06.2024 на суму ПДВ 158 106,666 грн., №10402 від 04.06.2024 на суму ПДВ 158 108,666 грн., №10702 від 07.06.2024 на суму ПДВ 7 040,00 грн., котрі надіслані контролюючому органу в електронному вигляді та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Як зазначив позивач та підтвердив належними та допустимими доказами, куплений за вказаними вище договорами товар проданий на експорт за контрактами PLP-24-3 від 31.05.2024 та PLP-24-4 від 11.06.2024.
На підтвердження оплати іноземними компаніями придбаного товару позивачем надано виписки з його банківського рахунку.
Окрім цього, до матеріалів справи долучено ряд документів по зовнішньоекономічних контрактах, котрі підтверджують факт експорту закупленого позивачем товару іноземним компаніям, зокрема митні декларації, товарно-транспортні накладні (СMR) та фітосанітарні сертифікати .
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 Податкового кодексу України та статтею 9 Закону №996-ХІV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Контролюючий орган вказує на невідповідність зазначення в договорах про надання контейнерів біг-бег позивачем та по факту отримання товару в контейнерах продавця.
При цьому, як слушно зауважено судом першої інстанції та вбачається із додаткових угод сторони погодилися на внесення змін до договорів, зокрема п.3.2 викладено в такій редакції “товар поставляється в тарі – п/п біг-бегах по 940 або 1000 кг, які надаються продавцем”. Це саме стосується вимог стандарту продукції, сторонами внесено зміни, зокрема в п.3.1 договору щодо відповідності вимогам стандарту ДСТУ 7694:2015, замість попередньо зазначеного ДСТУ 2240-93.
Колегія суддів враховує, що скаржником не ставились під сумнів відомості, які містяться в первинних документах, податковий орган не зазначав, що вони є неповними, недостовірними, суперечливими або такими, що ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
При цьому, господарські операції, що були поставлені податковим органом під сумнів, є для позивача типовими та не виходять за межі звичайної господарської діяльності. Усі операції з купівлі та подальшої реалізації гірчиці, зокрема і операції із спірним контрагентом, проводяться за типовим алгоритмом та оформлюються належними для даного виду операцій документами.
Покликання скаржника на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента позивача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Висновок про нереальність господарських операцій відповідачем здійснено без проведення звірок взаємовідносин з його контрагентом.
Колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що Податковий кодекс України не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуги) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків - покупець товарів (послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. 
Тобто, у разі підтвердження факту отримання товарів/послуг, як у даній ситуації, позивач не може відповідати за порушення, допущені контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб. Проте, актом перевірки під час здійснення контрольного заходу таких обставин не встановлено.
Верховний Суд у постанові від 06.06.2023 у справі №820/7010/16 вказав, що платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Якщо контрагенти позивача або суб`єкти господарювання, з якими мали відносини контрагенти позивача, в подальшому не дотримувалися у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них
Посилання контролюючого органу на відсутність у контрагентів позивача основних фондів також є недоведеним і не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань за укладеними ним договорам.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №808/2547/16.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПП "Агро-Експрес-Сервіс" 23.03.1999 зареєстроване юридичною особою. Основний вид діяльності - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Кількість працівників підприємства становить 912 чол.
В 2023 році дохід ПП "Агро-Експрес-Сервіс" становив 1532595000 грн., чистий прибуток становив 385979000 грн.
Згідно із звітом про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2023 році (форма 29-сг) Державної служби статистики України за 2023 рік ПП "Агро-Експрес-Сервіс" під білу гірчицю було засіяно 5972,24 га земель, а валовий збір гірчиці у 2023 році становив 55487,19 центнерів, що еквівалентно 5548,719 тон.
Податковий орган покликається на лист Бюро економічної безпеки України від 25.06.2024 №11/6/4.4.1/14715-24, в якому зазначено, що Головним підрозділом детективів БЕБ, Територіальним управлінням БЕБ у Волинській області за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.205-1, ч.3 ст.209, ч.2 ст.364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.367 КК України, за фактами зловживання службовими особами органів державної податкової служби своїм службовим становищем за попередньою змовою із службовими особами підприємств з ознаками “фіктивності” щодо здійснення фінансових операцій, які є пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, тощо (а.с.184-194).
У цьому листі йдеться про виявлення та вилучення речей та документів, в тому числі печаток ряду суб`єктів господарювання, серед яких ТОВ "Агро-Експрес-Сервіс" (код ЄДРПОУ 3032761).
Судом першої інстанції підставно зазначено, що контрагентом позивача у господарських операціям було ПП "Агро-Експрес-Сервіс" (код ЄДРПОУ 30132761), а не ТОВ "Агро-Експрес-Сервіс" (код ЄДРПОУ 3032761), а тому посилання на інформацію в даному листі є необгрунтованим. 
Крім того, ПП "Агро-Експрес-Сервіс" у листі від 07.08.2024 №0708-1 спростувало інформацію щодо проведення обшуків та вилучення печатки Підприємства.
Що стосується листа Офісу Генерального прокурора від 06.08.2024 №31/2/1-51944-22, адресованого ДПС України, де уже згадується, серед іншого, про ПП "Агро-Експрес-Сервіс", то він надісланий для вирішення питання щодо внесення інформації відповідно до Додатку 1 "Критерії ризиковості платника податку на додану вартість" до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165. 
Крім того, матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є доказом, а лише відомостями про джерело тих обставин, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом.
Внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей по кримінальному провадженню не спростовує фактичного здійснення операцій між позивачем та його контрагентом, адже наявність досудового розслідування не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин.
Верховний Суд у постанові від 10.10.2024 у справі №320/4190/19 сформував правовий висновок, згідно якого належними доказами можуть бути лише встановлені вироком суду обставини, у тому числі щодо причетності або обізнаності позивача у цьому. Сам по собі факт досудового розслідування, де в тому числі згадується контрагент позивача, не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.
Наявність кримінального провадження та навіть вироку щодо посадової особи контрагента не може створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такий вирок суду за результатом розгляду кримінального провадження підлягає оцінці адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їхнього оформлення, можливості здійснення господарських операцій, їхнього зв`язку з господарською діяльністю платника та можливого використання придбаного товару / робіт / послуг у подальшій діяльності.
Вказану правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 15.02.2023 у справі № 803/1810/16.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оскільки у цій справі оспорюються рішення, прийняті відповідачем - суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За встановлених обставин колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при ухваленні оскаржуваного рішення діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дія), що призвело до безпідставного податкового навантаження на позивача.
Податковим органом не доведено фіктивності господарських операцій між позивачем та ПП "Агро-Експрес-Сервіс". Позивач експортував закуплену в ПП "Агро-Експрес-Сервіс" білу гірчицю урожаю 2023 року по контрактах PLP- 24-3 від 31.05.2024 та № PLP- 24-4 від 11.06.2024. Усі документи, які підтверджують факт здійснення цих експортних поставок білої гірчиці урожаю 2023 року по цих контрактах, надавалися як при податковій перевірці, так і наявні в матеріалах справи (контракти, ВМД, СМR, акти виконаних робіт з Перевізником, фітосанітарні сертифікати).
Зовнішньоекономічні господарські операції щодо експорту вказаних товарів пройшли відповідні процедури, які нівелюють безпідставне твердження відповідача про фіктивність господарських операцій між позивачем та ПП "Агро-Експрес-Сервіс".
Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, рішення якого оскаржується, не довів належними та допустимими доказами правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення від 18.09.2024 №079935/0705, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність такого податкового повідомлення-рішення та, як наслідок, його скасування.
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційних скарг, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо нового розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 310, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі № 300/7382/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 12 березня 2026 року