ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року	справа № 380/15687/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Яворівської районної адміністрації Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі – позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Яворівської районної адміністрації Львівської області (місцезнаходження: 81000, Львівська область, м.Яворів, вул.Шевченка, 8, ЄДРПОУ 03194163) (далі – відповідач, Управління), в якому просить:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Яворівської районної адміністрації Львівської області щодо відмови ОСОБА_1 у встановлені статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України та видачі посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України»;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Яворівської районної адміністрації Львівської області встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України та видати посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України».
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , з яким вона була одружена з 13.02.1997. 13.10.2006 між ними було розірвано шлюб, однак вони до дня смерті продовжували проживати разом однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Позивачка зазначає, що дана обставина підтверджується рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24.10.2024 у справі №944/2640/24. 
З метою набуття статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Яворівської районної адміністрації Львівської області з відповідною заявою. Також до заяви було долучено копію витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 Регіональної військово-лікарської комісії про безпосередню участь у бойових діях, згідно з яким травма штаб-сержанта ОСОБА_2 «Ушкодження внаслідок військових дій від вибухів та осколків. Вибухове руйнування голови з розтрощенням черепу та руйнування головного мозку (20.04.2024)», яка призвела до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , – Так, пов`язана з захистом Батьківщини. 
Листом №04-889 від 12.06.2025 відповідач відмовив у видачі позивачці відповідного посвідчення, оскільки суд не зобов`язав Управління соціального захисту населення Яворівської районної адміністрації Львівської області встановити їй статус члена сім`ї загиблого. Вважає відмову відповідача протиправною та такою, що порушує її законні права щодо встановлення статусу члена сім`ї померлого ветерана та видачу посвідчення. Просила позов задовольнити.
Ухвалою судді від 05.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач 15.08.2025 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що ОСОБА_1 звернулася до Управління зі заявою від 30.05.2025 про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України. До заяви було додано копії: паспорта позивачки, картки платника податків, свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , виданого 01 травня 2024 Яворівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області ЗМУМЮ Серія НОМЕР_2 ; рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24.10.2024 по справі №944/2640/24; витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 Регіональної військово-лікарської комісії №2025-0506-1235-4563-7 від 06.05.2025; довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 08.01.2025 № 1491/83 та витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості». Позивачці відмовлено у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника Вітчизни, оскільки, ОСОБА_1 не надала Управлінню документів, які засвідчували б її належність до осіб, зазначених в частині 4 статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в установленому законом порядку, управлінням відмовлено позивачці у встановленні (наданні) статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України та видачі посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України» на підставі підпункту 1 пункту 16 Порядку 740. З огляду на викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , що виданий Яворівським РВ УМВС України у Львівській області 04.07.1998.
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24.10.2024 у справі №944/2640/24 встановлено факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, наявність між ними взаємних прав та обов`язків у період з 13 жовтня 2006 року до 20 квітня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно зі свідоцтвом про смерть від 01.05.2024 серії НОМЕР_2 , виданим Яворівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис №61.
Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 Регіональної військово-лікарської комісії від 06.05.2025, травма штаб-сержанта ОСОБА_3 1976 р.н. «Ушкодження внаслідок військових дій від вибухів та осколків. Вибухове руйнування голови з розтрощенням черепу та руйнуванням головного мозку (20.04.2024)», яка призвела до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, свідоцтвом про смерть, лікарським свідоцтвом про смерть – травма, яка призвела до смерті та причина смерті, ТАК, ПОВ?ЯЗАНІ ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ.
ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Яворівської районної адміністрації Львівської області із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника та Захисниці та видачу їй «Посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни».
Розглянувши вказану заяву Управління соціального захисту населення Яворівської районної адміністрації Львівської області листом від 12.06.2025 №04-899 відмовило в наданні позивачці статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України та видачі відповідного посвідчення.
В цьому листі відповідач зазначив, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24.10.2024 у справі №944/2640/24 встановлено факт спільного проживання позивачки із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім?єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із 13 жовтня 200броку до дня смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, суд не зобов?язав Управління соціального захисту населення Яворівської РДА встановити ОСОБА_1 статус члена сім?ї загиблого (померлого) Захисника та Захисниці України та видати відповідне «Посвідчення члена сім?ї загиблого Захисника чи Захисниці України», що є обов?язковою умовою для видачі пільгового посвідчення.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до суду.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до статей 1 та 4 Закону №3551-XII, цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.
Ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Відповідно до статті 10 Закону №3551-XII, дія цього закону розповсюджується на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.
Згідно з абзацом дев`ятим пункту 1 цієї статті порядок надання статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону, особам, зазначеним в абзацах п`ятому - восьмому цього пункту, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу п`ятого пункту 2 Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 №740), статус особи, на яку поширюється чинність Закону, згідно з цим Порядком надається сім`ям військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) і працівників Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Пунктом 3 цього Порядку №740 передбачено, що до членів сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.
Відповідно до пункту 7 Порядку №740, посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видається відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302.
Пунктом 2 цього Положення №302 передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Згідно з пунктом 4 Положення №302, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».
Суд звертає увагу, що вжите в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поняття «один з подружжя» позначають чоловік або дружина.
При цьому, за частиною першою статті 21 Сімейного кодексу України, подружжя утворюється тільки на підставі шлюбу - добровільного сімейного союзу жінки та чоловіка, зареєстрованого в державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Згідно зі статтею 36 Сімейного кодексу України, саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини другої статті 21 Сімейного кодексу України, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Так, у повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, але не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки.
Такі відносини подібні до шлюбних, однак попри цю схожість, вони не ототожнюються з ними, і жінка та чоловік, які утворили неодружену сімейну пару та за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттям «чоловік» та «дружина», тобто - «подружжя», позаяк саме цими термінами закон персоніфікує кожного з подружжя як суб`єкта правовідносин між собою.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чітко й однозначно визначає, що до членів сімей загиблих військовослужбовців належать один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні, до яких жінка чи чоловік, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.
Отже, встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду України від 10 березня 2015 року у справі № 21-615а14, від 19 березня 2021 року у справі № 1840/2940/18, від 06 липня 2022 року у справі №809/1346/17.
Позивачка посилається саме на те, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24.10.2024 у справі №944/2640/24 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу. Проте, встановлення такого факту не є безумовною умовою для набуття статусу члена сім`ї загиблого.
Покликання позивачки в обґрунтування своїх позовних вимог на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24.10.2024 у справі №944/2640/24 є безпідставними і не спростовують позиції відповідача, оскільки встановлення цим рішенням факту спільного проживання позивачки та загиблого військовослужбовця може впливати на виникнення та припинення окремих цивільних прав та обов`язків, однак не створює підстав для набуття позивачкою статусу члена його сім`ї.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі №205/5929/17 (2-а/205/214/17) висловив позицію, відповідно до якої Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не містить відсилки на застосування до правовідносин, пов`язаних із наданням групі осіб відповідних пільг і компенсацій у разі загибелі військовослужбовця, положень Сімейного кодексу України.
З огляду на встановлені у справі обставини, не надаючи правову оцінку обставинам загибелі військовослужбовця, суд приходить до висновку про те, що відмовляючи в задоволенні заяви позивачки про надання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця та видачі відповідного посвідчення відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_1 у присвоєнні статусу "Член сім`ї загиблого (померлого) Захисника України" та у видачі посвідчення "Член сім`ї загиблого (померлого) Захисника України".
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що при вчиненні оспорюваних дій, відповідачем були дотримані усі критерії, передбачені частиною другою статті 2 КАС України, відтак суд не знаходить протиправності вказаних дій, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог. 
Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.
У відповідності до вимог ст.139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 241-246, 250, 255, 293, 295, КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Яворівської районної адміністрації Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан