П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/23318/25	

Категорія: 106000000 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:04.02.2026р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини (далі – в/ч) НОМЕР_1 задоволено повністю.
Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,35, премії, надбавки за службу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям РСО, надбавки за безперервний стаж на шифрувальній роботі (з 29 березня 2023 року), грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року включно перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,35, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям РСО, премії, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року (2 102 грн), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі – Постанова №704), та провести їх виплату з урахуванням раніше сплачених сум.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року включно перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,35, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям РСО, премії, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01 січня 2021 року (2 270 грн), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з Постановою №704, та провести їх виплату з урахуванням раніше сплачених сум.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року включно перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,35, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям РСО, премії, грошової допомоги для оздоровлення, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01 січня 2022 року (2 481 грн), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з Постановою №704, та провести їх виплату з урахуванням раніше сплачених сум.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 з 01 січня 2023 року по 19 травня 2023 року включно перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,35, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям РСО, надбавки за безперервний стаж на шифрувальній роботі (з 29 березня 2023), премії, грошової допомоги для оздоровлення, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01 січня 2023 року (2 684 грн), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з Постановою №704, та провести їх виплату з урахуванням раніше сплачених сум.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року набрало законної сили 11 грудня 2025 року. 
29 січня 2026 року на адресу Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №420/23318/25 – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення (ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року) в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідач не надав жодного доказу які саме вживаються заходи щодо виконання рішення суду по справі №420/23318/25. З 11 грудня 2025 року, коли рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року №420/23318/25 набрало законної сили, по теперішній час в/ч НОМЕР_1 не зроблений розрахунок недоплаченого грошового забезпечення позивача, не подавалися заявки на фінансування для виконання даного рішення та не надано жодного доказу щодо відсутності фінансування. Враховуючи вищевказане та у зв`язку з тим, що майора ОСОБА_1 переведено до нового місця служби відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 07 червня 2025 року №156 (по стройовій частині), а рішення суду по справі №420/23318/25 стосується недоплаченого грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року, то відповідач в першу чергу мав був розрахуватися з позивачем. Наведеним у сукупності підтверджується, що рішення суду, на теперішній час, не виконано. 
Крім того, апелянт зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, після набрання рішенням законної сили – 23 грудня 2025 року позивач звернувся до в/ч НОМЕР_1 з заявою про необхідність виконання судового рішення у даній справі, на що листом від 21 січня 2026 року №636/214 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що військовою частиною вживаються заходи щодо виконання рішення суду по справі №420/23318/25 у відповідності до Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України та Збройних Сил України у судах та інших держаних органах, виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 грудня 2016 року №744. Також, відповідач повідомив, що фінансові ресурси військових частин в умовах війни обмежені і спрямовуються на виконання першочергових завдань з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України. Оскільки військові частини не здійснюють прибуткову діяльність, і фінансуються з Державного бюджету України, відповідач просить позивача поставитись з розумінням до ситуації, яка склалася. Також, відповідач повідомив, що довідка перерахунку щомісячного грошового забезпечення відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року по справі №420/23318/25 не складалась, оскільки вона не передбачена чинним законодавствам України, а тому військова частина не може надати позивачу вищезазначену довідку у зв`язку з її відсутністю. Викладене свідчить про те, що відповідач фактично не виконує рішення суду, яке набрало законної сили, та не здійснив жодних заходів для його виконання, а тому наявні законні підстави для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення, на що суд першої інстанції не звернув увагу.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що наразі у суду відсутні підстави вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю як подання звіту про виконання рішення, останнє залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення слід відмовити. 
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77, 370, 382 КАС України, Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Закону України "Про виконавче провадження".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно ч.ч.2, 3 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Відповідно до ст. 14 КАС України постанови і ухвали суду в адміністративній справі, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться в ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 КАС України.
Відповідно ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч.1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Саме приписами Закону України "Про виконавче провадження" визначено певний алгоритм дій виконавця в ході примусового виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Вирішуючи питання щодо необхідності встановлення судового контролю за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі №420/23318/25 колегія суддів акцентує увагу на тому, що справа не є справою з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.
Таким чином, встановлення судового контролю у справі такої категорії є диспозитивним правом суду і має вирішуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Так, станом на теперішній час, не зважаючи на набрання рішенням суду законної сили, позивачем суду не було надано доказів отримання виконавчого листа та звернення до державної виконавчої служби з метою пред`явлення його до примусового виконання, а також не надано доказів щодо неможливості його примусового виконання.
За таких обставин, колегією суддів не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату або що відповідач створює перешкоди для виконання судового рішення у справі №420/23318/25.
Оскільки заявником не надано достатніх доказів неможливості примусового виконання вказаного рішення суду у загальному порядку, наразі неможливо стверджувати про наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням цього судового рішення, як і неможливо стверджувати, що примусове виконання цього рішення суду не дасть очікуваних результатів.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на положення ч.4 ст. 382 КАС України, якою передбачено, що відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви. Колегія суддів звертає увагу, що відповідну заяву ОСОБА_1 , подану в порядку ст. 382 КАС України, за відсутності виконавчого провадження було розглянуто судом першої інстанції, внаслідок чого суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Колегія суддів наголошує, що необхідність застосування судового контролю має бути належним чином обґрунтована стороною у справі з огляду на доцільність вжиття такого процесуального механізму або потребує наявності певних сумнівів у суду щодо виконання суб`єктом владних повноважень його рішення, чи інших значущих підстав. Саме по собі застосування судового контролю виконання судових рішень за відсутності очевидної необхідності не є виправданим.
Враховуючи, що у справах, крім справ, перелік яких наведено в абз.2 ч.1 ст. 382 КАС України, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, а також те, що ця справа не належить до тих, які визначені в абз.2 ч.1 ст. 382 КАС України.
Крім того, колегія суддів зазначає, що заявник не навів обґрунтувань та не надав доказів, що підтверджують необхідність вжиття таких заходів за наявних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі №420/23318/25.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини спірного питання та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.2 ст. 328, 382 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.